3l8 PAUL WINGE. M.-N. KI. 



Anliggender, Indtil dette Øieblik ere de fattige Sindssyge formeligen 

 blevne bortliciterede paa Steder, hvor de have modtaget en Bespiisning 

 uendeligen slettere end den fattige Families, hos hvem de boe, og en Forplej- 

 ning og et Tilsyn slettere end Huusdyrenes simpleste Røgt. Naar man nu for- 

 drer for dem menneskelig Bolig, passende Fede og humant Tilsyn, da er det 

 vistnok indlysende at disse Fordringer ikke kunne fyldestgjøres uden 

 forøgede Omkostninger. Men man maa dog ikke ansee dette som en ny 

 overtaget Byrde; det er Afbetaling paa en gammel Gjæld, som Staten har 

 paadraget sig ved at give de Sindssyge til Priis for et samvittighedsløst 

 Sparesystem, det er en svag Erstatning for den grændseløse Elendighed 

 man har bragt over de Sindssyge, ved paa den meest hensynsløse Maade 

 at gjøre deres Skjæbne afhængig af enkelt Mands Vindesyge og Spe- 

 culationer. Det er ikke Forholdsregler, hvorved vi ville stille os i Spid- 

 sen for Civilisationen, som her fordres, men det er alene et enkelt Skridt 

 til at nærme os det Exempel paa human Udvikling, som Europas Stater 

 allerede for eet Aarhundrede siden have opstillet for os; det er Forholds- 

 regler, hvis Nødvendighed med logisk Sikkerhed følger af at man anseer 

 de Sindssyge for Umyndige, nødlidende og helbredelige Syge, og ikke for 

 Udskud, Fortabte og moralsk Besmittede, hvorfra Staten paa den korteste 

 Yei kan frigjøre sig, uden at tilsidesætte sine paatagne Forpligtelser. 



De Udgifter, som falde paa Communerne ifølge Bestemmelserne i 

 dette Capitel, ere desuden af liden Betydenhed, og maa aldeles forsvinde 

 i Sammenligning med de Fordele og Velsignelser, som derved beredes flere 

 Tusinder af ulykkelige Medmennesker. Det maa ogsaa erindres at Hyppig- 

 heden af de fattige Sindssyges Udsættelse i privat Forpleining maa og bøi 

 aftage, eftersom Landet bliver bedre forsynet med passende Localer til 

 disse Patienters Behandling. Paa samme Tid vil ogsaa det noget forøgede 

 Tryk, som en menneskelig Omsorg for de Sindssyge i privat Forpleining 

 maa udøve, være uundværligt for at aabne Mængdens Øine for den træn- 

 gende Nødvendighed af, at anlægge passende offentlige Helbredelses-Asyler. 



ad § 15. Ved den private Forpleining maa man nødvendigviis ad- 

 skille tvende Arter af Patienter, de velhavende, som formaae ved egne 

 Midler at forskaffe sig et Tilflugtssted, og de trængende Sindssyge, som 

 af vedkommende Fattigcommissioner udtinges til Forpleining. Forholdene ere i 

 disse to Tilfælde saa aldeles forskjellige, at de'umuligen kunne ordnes ved de 

 samme Bestemmelser. Denne § har især Hensyn'til den første Art af Syge, som 

 i Regelen forblive hos deres Slægt og Venner, der ere i Stand til at forskaffe 

 dem det nødvendige Tilsyn og at indrette deres Omgivelser paa en hensigts- 

 mæssig Maade. Disse Patienters Tilstand kan man derfor antage i Rege- 

 len at være forholdsviis taalelig. Men der findes dog almindeligen en 



