Q24 PAUL WINGE. M.-N. KL 



gives der ogsaa en nærmere begrundelse af udkastets § 15 og 16, og til 

 § 15 bemærkes bl a.: »Denne § angaaer de velhavende Syge, hvis 

 Familie er istand til selv at overtage deres Forpleining og som foretrækker 

 dette for at overgive deres Syge til en offentlig Indretning — — — — .« 

 Efter at have paavist det i de alier fleste Tilfælde urigtige i dette 

 standpunkt, som gjør det muligt at bortgjemme patienterne og unddrage 

 dem en forsvarlig behandling og forpleining fortsætter Major: » — — — 

 Man har saamange Exempler paa at virkelige Forbrydelser ere udøvede 

 under dette hemmelighedsfulde Slør, idet sunde Mennesker, under Paaskud 

 af Sindssygdom ere holdte indespærrede og fængslede, jeg vil her alene 

 nævne den Hertzenhjelmske Historie fra Sverige, — — — at Loven bør 

 saavidt muligt afskjære Anledningen dertil. — — — — — — — 



— — Det kan ikke være Meningen at Lægen skal i ethvert Tilfælde 



undersøge en saadan anmeldt Sindssyg; men naar der gives Grund til 

 Mistanke om, at et saadant Individ uden Grund holdes indespærret, at han 

 er underkastet en utilbørlig Tvang eller urigtig Behandling, da skal den 

 offentlige Styrelse have Ret til, gjennem Lægen at undersøge en saadan 

 Persons Tilstand. — Disse Individuer vedkomme dog i ingen Henseende 

 Fattigforsørgelsen eller Fattigkommissionerne — — — — — — 



Til § 16 bemærkes: 



»Denne § angaaer de egentligt fattige Sindssyge, som hidtil, ifølge 

 gammel Praxis, og paa Grund af at Omkostningerne ved deres Forpleining 

 udrededes af de enkelte Fattigdistricter, ere blevne sammenblandede med 

 almindelige Fattiglemmer og underlagte Fattigkommissionernes Forsorg — 



Under disse Fattigkommissioners Bestyrelse er det at al den Gru og 

 Rædsel, som den private Sindssyge-Pleie frembyder, og hvorpaa næsten 

 enhver, der har seet sig lidt om i vort Land kan fortælle fast utrolige 

 Exempler, er tilblevet. Og kan man nu nære nogetsomhelst Haab om, at 

 ikke Alt vil forblive ved det Gamle, dersom man tvertimod al Erfaring 

 nu ved en speciel Lov atter igjen for en lang Fremtid gjør disse Ulykke- 

 lige afhængige af disse samme Fattigkommissioners indskrænkede For- 

 sørgelses-Evne- og tranghjertede Sparesystem? — — — — « 



Major slutter sin forestilling med folgende ord: »Saalænge de Sinds- 

 syges sande Tilstand endnu var ubekjendt, saalænge endnu intet Forslag 

 til at lette deres Elendighed var fremsat, var Nationen paa en Maade und- 

 skyldt i at lade de gamle Forholde bestaae, men naar de Sindssyge offent- 

 ligt ere fremtraadte, naar de bønfaldende udstrække Hænderne til Nationen 

 og fordre — Retfærdighed, da kan man henvende sig til Folkets Sam- 



