1916. No. II. BEHANDLIXG OG FORPLEIMNG UDENFOR ASYL OSV. 327 



slag, ordene seller under Bevogtning« indsat i første og sidste led af § 15 

 henholdsvis mod 24 og 20 stemmer. 



Komitéindstillingens §§ 15, 16 og 17 vedtoges enstemmigt; og efter 

 forslag af Stabell indsattes som § 18 enstemmigt den bestemmelse, som 

 er gjældende lov. 



Under Odelstingets debat om komitéminoritetens forslag blev der for- 

 øvrigt af flere talere, blandt hvilke Schweigaard, fremholdt nødvendig- 

 heden af en effektiv lægekontrol ogsaa med de sindssyge, som er udsatte 

 i privat forpleining. 



Odelstingets beslutning blev enstemmigt og uden debat vedtagen af 

 Lagtinget. 



Resultatet af Stortingets behandling af den kgl. prp. til sindssyge- 

 lovens 4de kapitel blev altsaa følgende: 



Komitéindstillingen svækkede betydeligt forslagets garantier, og skjont 

 disse atter blev lidt styrkede under sagens behandling i Odelstinget, blev 

 dog lovbestemmelserne meget svagere end de af Major foreslaaede. 



Major løste forøvrigt ingenlunde det vanskelige problem om ordningen 

 af sindssygepleien udenfor asyl, og i virkeligheden var ogsaa dette paa 

 hans tid ganske uløseligt i vort land. Erfaring har efterhaanden lært os, 

 at mere end det halve antal af et lands sindssNge ikke rationelt kan be- 

 handles udenfor anstalter, som er særlig indrettede for dette formaal^; og 

 det maatte allerede i 1848 staa klart for enhver k3-ndig, at noget saadant 

 ikke engang tilnærmelsesvis kunde naaes i løbet af et tidsrum, med hvilket 

 man var berettiget til praktisk at regne. Selv det pladsantal, der var nød- 

 vendigt for at optage de ubændige eller rasende sindssyge, som efter 

 loven fortrinsvis skulde indlægges i sindss3geas3'l {900). kunde man ikke 

 gjøre sig berettiget haab om at erholde i en nærmere fremtid, og dette 

 tal blev ogsaa først naaet ved aabningen af Rotvold asyl i 1872. 



Det fremgaar ogsaa med al ønskelig t3-delighed af Majors motiver, at 

 han var helt klar over, at man hos os i en længere fremtid vilde blive 

 nødt til at anbringe i privat forpleining et overmaade stort antal sindssyge, 

 som i virkeligheden var ganske uskikkede for denne, og som — endog i 

 høi grad — tiltrængte asylbehandling. Han var derfor ogsaa ganske paa det 

 rene med, at hans forslag kun betegnede en nødudvei, der selv som saa- 



* Vi sigter her nærmest til nutidsforhold. Urbanisalionens grad spiller utvilsomt her en 

 stor rolle, idet kravet paa asylpladse voxer, eftersom bybefolkningen tiltager paa land- 

 befolkningens bekostning. I Norge fandtes der jo paa Majors tid ingen større byer, 

 et forhold, der gjorde den her omhandlede vanskelighed lettere at overvinde dengang 

 end nu. Men selv under datidens enkle forholde vilde man dog have havt behov for et 

 antal pladse, som ikke laa langt under halvdelen af de sindssyges, »g i ethvert fald 

 langt overskred, hvad Major kunde vente at opnaa. 



