I916. No. II. BEHANDLING OG FORPLEINING UDENFOR ASYL OSV. 329 



pligt. Under debatten i Odelstinget blev ogsaa dette moment fremhævet af 

 Elieson, der fremsatte forslag til omredaktion af paragrafen, hvilket dog 

 mødte modstand og ikke kan sees at have være sat under votering. 



Sindssygelovens § 15 berø\ er dog hverken den private eller den 

 autoritative tutor nogensomhelst ret eller pligt overfor vedkommende sinds- 

 syge; og den private tutor har derfor i behold sin ret til selv at sorge for 

 lægebehandling og forpleining af patienten ^; men naar han overlader ud- 

 redelsen af omkostninger til det oft'entlige, er ganske vist denne hans ret 

 lammet, idet han er nødt til at affinde sig med betaleren eller finde sig i 

 den autoritative tutors indskriden. 



Sluttelig skal vi bemærke folgende: 



Sindssygeloven udtaler intet angaaende anvendelsen af mekaniske 

 tvangsmidler udenfor asyl. Man kunde af lovens taushed angaaende dette 

 punkt drage den slutning, at a! anden tvang end indelukning og bevogt- 

 ning i privatforpleining er forbudt ; og til støtte for en saadan fortolkning 

 kunde man maaske ogsaa anføre § 16 iste led. Denne fortolkning er dog 

 efter vor opfatning ikke holdbar. Det ligger nemlig i sagens natur og er 

 desuden ioinespringende, at der lettere udenfor end indenfor asyl kan ind- 

 træde omstændigheder, som gjør anvendelsen af mekaniske tvangsmidler 

 overfor en sindssyg uomg^jængelig nødvendig; og forudsætningen for 

 X. L I — 17—7 iste led er naturligvis erkjendelsen af denne nødvendig- 

 hed. — Major har ikke ligefrem udtalt sig angaaende denne sag, men 

 hans motiver til lovens 4de kapitel synes os at tyde paa, at han er 

 gaaet ud fra som givet, at mekaniske tvangsmidler ikke helt kan undværes 

 under privat forpleining. Den omstændighed, at loven ikke ligefrem for- 

 byder anvendelsen af mekaniske tvangsmidler i privat forpleining, kan jo 

 ogsaa fortolkes derhen, at man ikke har villet træffe bestemmelser, som 

 vilde gjøre disse midlers anvendelse i privatforpleining ulovlig. At denne 

 fortolkning er rigtig, støttes ogsaa i høi grad ved cirkulæret af 30te April 

 1850 post 2 litr. b, og departementet har ogsaa altid befulgt den, f. ex. i 

 cirkulæret af lode Xov. 1891 stykke II post 2 litr. b. 



Til § 16. Den anmeldelsespligt, som i denne paragraf er paalagt 

 enhver praktiserende læge, stiller de privatforpleiede sindssyge under den 

 samlede norske lægestands beskyttelse. Selvfølgeligt er der (som ogsaa 

 af Major nævnt i hans forestilling af 27de Marts 1848) ikke dermed 

 givet lægen nogen ret, end sige pligt, til ukaldet at blande sig ind i ham 

 uvedkommende forhold eller til paa egen haand at anstille undersøgelser. 

 Hans ret og pligt efter § 16 (jf. § 15) indskrænker sig til at henlede politiets 



^ Jfr. Justitsdepartementets skrivelse af 11. November 1907. 



