344 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Lokale eller Anlæggelse af Tvangstreie; dog ber Vedkommende om den 

 Fremgangsmaade, som i denne Henseende bruges, jevnligen underrette 

 vedkommende Læge og følge hans Forskrifter; c) For Reenlighed bør der 

 under alle Omstændigheder drages behørig Omsorg; 3) De i Lovens § 19 

 omhandlede Læge-Erklæringer bør være saaledes motiverede, at Grunden 

 til, at vedkommende Sindssyge antages at tiltrænge en fra sædvanlig Fat- 

 tigforsørgelse forskjellig Behandling, deraf kan erfares. — 



Dette cirkulære fremkaldte efterhaanden en række spørgsmaal af ind- 

 gribende betydenhed for sindssygepleien. 



Loven havde opretholdt fattigvæsenets forsørgelse af de sindssyge, 

 som behandles efter § 17, men ikke af de øvrige. Fattigkomniissionerne 

 var imidlertid ligesaalidt som amts- og bykommunerne interesserede i 

 sindssygelovens gjennemførelse i den her omhandlede henseende, men saa 

 helst, at alt blev ved det gamle. 



Vi har tidligere (B. I s. 151 f.) omtalt, at centraladministrationen stillede 

 sig stadig mere imødekommende overfor denne mod lovens idé hendtlige 

 holdning, og vi har i denne forbindelse paapeget, at Indredepartementet i 

 sin skrivelse af 28de Oktober 1852 vistnok nægtede fattigkommissionen 

 adgang til at træffe bestemmelse om flytning af en i henhold til § 19 for- 

 pleiet sindssyg til et andet forpleiningssted, førinden amtmandens samtykke 

 hertil var indhentet \ men at skrivelsen ikke desto mindre var saaledes af- 

 fattet, at den i virkeligheden gjorde saadanne indrømmelser til fattigkom- 

 missionens standpunkt, at den maa siges at indlede en kursændring hen- 

 imod det gamle system med fattigforsørgelse af samtlige fattige sindssyge. 



Dernæst opkom spergsmaalet om, hvorvidt omkostningerne for fattige 

 sindssyge, hvis tilstand kræver en fra sædvanlige fattiges forsørgelse sær- 

 egen behandling, skulde udredes efter regelen i § 19, naar angjældende 

 ikke paa grund af sin sindstilstand, men paa grund af legemlig svaghed 

 tiltrænger en særegen behandling. Paa dette punkt holdt Indredeparte- 

 mentet igjen, idet det i sin skrivelse af 4de April 1857 udtaler, at man 

 »anser Spørgsmaalet bekræftende besvaret ved dets Rundskrivelse af 30te 

 April 1850 Post id — — — — .« Departementet henviser sluttelig til, 

 at »det formentlig i deslige Tilfælde ofte vil være vanskeligt med Sikkerhed 

 at afgjøre, om Trangen til en særegen Forsørgelsesmaade udelukkende 

 hidrører fra den legemlige Sygdom eller Svaghed, hvoraf vedkommende 

 Sindssyge lider, eller om den ikke ogsaa tildels har sin Grund i hans 

 Sindstilstand.« 



1 Forbudet mod, at fattigkommissionen paa egen haand flytter en saadan sindssyg til et 

 andet forpleiningssted, blev indskjærpet i Justitsdepartementets ovenciterede cirkulære 

 af 15de Marts 1887. 



