348 PAUL WINGE. ' M.-N. KI. 



tige sindssyge, h vis tilstand efter en læges erklæring kræ ver 

 en fra sædvanlige fattiges forsørgelse særegen behandling, 

 ikke er fattigudgifter, og vi mener ogsaa at have paavist, at fattig- 

 lovene af 6te Juni 1863 ikke gjorde nogensomhelst foran- 

 dring i denne bestemmelse. 



Majoriteten i den departementale komité af 22de Januar 1910 udtaler 

 s. 28 sp. 2 om det her omhandlede spørgsmaal følgende: 



»Skjønt sindssykeloven av 17de august 1848 og dens forarbeider ikke 

 uttrykker sig saa tydelig som ønskelig kunde være^ om spørsmaalet, synes 

 der som ovenfor side 11 [skal være side 10] omtalt, at være grund til at 

 anta, at det har været lovens hensigt at sætte utgifterne ved forpleining 

 av sindssyke, hvis tilstand kræver en fra sædvanlige fattiges forsørgelse 

 særegen behandling, i en klasse for sig, forskjellig fra fattigutgifter.« 



Den citerede udtalelse er saalydende: »Komiteens medlem dr. med. 

 Winge har i en række skrifter hævdet, at fattigvæsenets vergemaal '-•ver 

 fattige sindssyke er ganske ulovhjemlet. — — — — — — — 



Komiteens øvrige medlemmer mener ogsaa, at fattigvæsenets vergemaal er 

 opkommet i strid med sindssykelovens forutsætninger, men antar paa den 

 anden side, at det har støtte i den senere lovgivning«^. "^ 



Det staar nu tilbage at udrede spørgsmaalet om, hvorvidt der ved 

 nyere love er truffet bestemmelser, som forandrer eller ophæver den ord- 

 ning, som blev fastsat ved sindssygelovens § 19, hvilket spørgsmaal vi vil 

 behandle under vor fortolkning af loven af 27de Juni 1891. 



Ved selve fattiglovene af 6te Juni 1863 var der vistnok intet vundet 

 for fattigvæsenets krav paa herredømmet over sindssygepleien; men Kirke- 

 departementets fortolkning af disse i den tidligere (B. I s. 157) omtalte 

 skrivelse af 30te August 1865 overlod ikke blot tutelet, men ogsaa for- 

 sørgelsen til fattigvæsenet, uanseet om vedkommende sindssyge behandledes 

 efter sindssygelovens § 17 eller dens § 19. 



Indredepartementet beg3-ndte ogsaa kort efter at tage rev i seilene. 

 I sit ovenomtalte cirkulære af 12te April 1870 til amtmændene udtaler det: 



' Man har, som vi gjentagende har paapeget, overfur sindssygeloven stillet exorbitante 

 krav til tydelighed, hvilke staar i den grelleste modsætning til det minimum af fordringer, 

 som i denne henseende gjøres til de love, der søges brugt imod den, og som ogsaa i 

 og for sig er af den art, at ingen har faldt paa at stille dem til nogen anden lov. 

 Forsøg paa opfyldelsen af disse krav vilde ogsaa gjore det ligesaa umuligt at anvende en 

 gammel som at skrive en ny lov. 



- Under komitéens forhandlinger herom henstillede jeg forgjæves til dens øvrige medlemmer 

 istedenfor henvisningen til „den senere lovgivning" udtrykkelig at nævne de lovsteder, 

 til hvilke man sigtede. 



