igi6. No. II. BEHANDLING OG FORPLEINING UDENFOR ASYL OSV. 351 



» — — — Da vi i 1886 vakte Motion, blev vi under den lille Debat, som 

 gik foran Oversendelsen til Regjeringen, mødt med meget skarpe Ind- 

 vendinger, idet man sagde: det er Fattigudgifter, og Fattigudgifter skal 

 ikke væltes over paa Statskassen. Jeg svarede dertil dengang, og jeg 

 gjentager det nu : det er ikke Fattigudgifter, det her er Spergsmaal om, 

 det er Udgifter kun til de Sindssyge, som efter Lovens Udtryk y trænger 

 til en fra andre Fattige forskjellig Behandling«. Det er altsaa de Sinds- 

 syge, som enten er ligefrem farlige for den offentlige Sikkerhed eller ial- 

 fald er saa ugreie, at man maa passe paa dem, paa en eller anden Maade 

 have Tilsyn med dem, — det er kun de Sindssyge. Fjanter og TuUinger, 

 som gaar og rusler og aldrig gjør en Kat Fortræd, de bliver forsørget af 

 vedkommende Kommune paa sædvanlig Maade som andre Fattige. Nu er 

 det saa, at hele denne Klasse, hvorom der her er Tale, er utilregnelige 

 Individer, en stor Del er meget farlige for Samfundet, og disse Individer 

 paavirkes ikke af det største Magtmiddel, som Staten anvender for at op- 

 retholde Orden, sikre Person og Eiendom. For dem, som er tilregnelige, 

 for at holde dem til sin Pligt, saavidt det kan ske ved 3'dre Midler, be- 

 koster jo Staten ligefrem det store Apparat, som er nødvendigt for at 

 sætte Straffeloven igjennem. Men her er en Klasse, som Straffeloven og 

 dens Apparat ikke paavirker, her er en Klasse af Individer, som er util- 

 regnelige og i sin Utilregnelighed kan gjøre meget værre Ting end de, 

 som ikke er utilregnelige, men har en ond X'illie, Jeg mener derfor, at i 

 Bund og Grund betragtet kan det ikke siges, at denne Udgift efter sin 

 Art eller efter sin Natur skulde være fremmed for Statsbevilgning — jeg 

 tror ikke det.« Justitsdepartementets chef (Roll) imødegik Michelet og 

 udtalte herunder: »Sindssyges Forsørgelse har altid været, gjennem Aar- 

 hundreder været en Kommuneudgift og blev i 1848 fra den engere Kom- 

 mune væsentlig lagt over paa den noget videre Kommune, Amtskommunen. 

 Det er en Fattigudgift og intet andet — — .« 



Michelet fremsatte forslag om en anmodning til regjeringen om at 

 forelægge udkast til »en Lov, affattet under Forudsætning af, at de Amts- 

 kommunerne og Bykommunerne nu paahvilende Omkostninger for fattige 

 Sindssyge, der tiltrænger en fra sæd\anlige fattiges Forsørgelse særegen 

 Behandling, delvis overføres paa Statskassen«. 



Efter en længere debat ^ bifaldtes dette forslag den 14de April 1890 

 med 59 mod 50 stemmer. 



Justitsdepartementet (statsraad Qvam) lod i anledning af Stortingets 

 beslutning af 14de April 1890 indhente betænkning fra samtlige amtmænd 



1 Under debatten blev det antydet, at statskassens udgifisforogelse kunde dækkes ved 

 brænde vinsmonopoL 



