356 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



saa er tilfælde, gaar den ikke under den her omhandlede bestemmelse. 

 Har saaledes en sindsyg udført lemlæstelser paa sig selv, da er disse ikke 

 at anse som «almindelig sygdom^■>. I skrivelse af 15. Juli 1902 udtaler 

 Justitsdepartementet, at det paaligger fattigvæsenet at udrede samtlige ud- 

 gifter ved forpleiningen i Diakonisseanstaltens sygehus af en dersteds til 

 behandling for tæring fra Gaustad sindssygeasyl indlagt fattig sindsyg ^; 

 men i skrivelse af 7de November 1907 hævder det samme depai-tement 

 den modsatte mening, idet det efter omstændighederne samtykker i, at 

 statsbidraget i henhold til loven af 27. Juni 1891 beregnes efter den op- 

 rindelige forpleiningskontrakt for en fattig sindssyg, der var indlagt i syge- 

 hus til behandling for tuberkulose, ogsaa under patientens ophold i syge- 

 huset; og i skrivelse af 16. Februar 1909 hævder departementet dette 

 sidste standpunkt ogsaa for en fattig sindssyg, der fra Gaustad ai,yl var 

 indlagt i Rigshospitalet til behandling for en orelidelse. — Efter disse af- 

 gjørelser maa det vel antages, at departementet har forladt sin tidligere 

 fortolkning. 



Til § 2. 



Amtslægeinstitutionens hensigt er ifølge M. Holmboe »dels at sikre 

 en ensartet bedømmelse over det hele amt, dels at lette det tryk, som man 

 maatte frygte, at fattigkommissionerne vilde øve paa distriktslægerne for at 

 faa saa mange sindssyge som muligt ind under sindssygelovens bestem- 

 melser«-. Som omtalt fik § 2 sin nuværende lydelse under sagens behand- 

 ling i Odelstinget, og ved denne redaktion blev amtslægens befatning med 

 sindssygepleien indskrænket til kun at gjælde de «tvilsomme tilfælde'-^ me- 

 dens den kgl. proposition havde foreslaaet. at alle de i paragrafen om- 

 handlede undersøgelser skulde foretages af denne. I skrivelsen af 21. April 

 1892 udtaler Justitsdepartementet, at det ved den under sagens behand- 

 ling i Odelstinget indskudte begrænsende bestemmelse ikke var tilsigtet at 

 gjøre forandring i det forhold, at diætudgifterne skulde paahvile amtskas- 

 sen, hvorfor departementet antager, at enhver embedslæge, der foretager 

 reiser i den omhandlede anledning, har krav paa, at hans diætudgifter'^ re- 

 funderes af amtskassen. 



I ovencit. skrivelse fra Justitsdepartementet af 13. Juli 1898 er det 

 antaget: »at foruden Amtslægen ogsaa vedkommende Distriktslæge -^ maa 

 ansees berettiget til kostgodtgjørelse af Amtskommunen for Reiser til Un- 

 dersøgelse, om fattige sindssyge tiltrænger særegen Behandling eller For- 



^ Jfr. Justitsdep. skrivelse af 1^,1 06. 



- Se Tidsskrift for den norske lægeforening 1892 s. 353 f. 



3 Jfr. Justitsdept. skr. af 8. Januar [898. 



■* Men ikke privatlæger; jfr. Justitsdep. skrivelse af 28. Nov. 1898. 



