366 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



behandledes som fattigudgifter, har været uopmærksom paa, at denne praxis 

 var stridende mod loven af 27de Juni 1891. 



Det maa derfor antages, at lovgiveren ved disse bestemmelser ikke 

 har villet udtale nogetsomhelst om, hvilke sindssygeudgifter er eller bør 

 være fattigudgifter. 



Det maa derfor vistnok medgives, at fattiglovens §§ 10 og 50 er 

 mindre godt affattede; men det kan ikke derfor indrømmes, at de staar i 

 strid med nogen af sindssygelovens bestemmelser. Men selv om det 

 maatte antages, at der foreligger en strid mellem lovene af 27de Juni 

 1891 og 19de Mai 1900, saa maatte vel denne strid løses til fordel for 

 den førstnævnte lov, eftersom denne er en speciallov angaaende det om- 

 handlede emne. 



Den her udviklede opfatning forsvares ogsaa i det væsentlige af 

 Thomle, der indgaaende redegjør for dette spørgsmaal \ og til hvis ud- 

 redning vi her vil indskrænke os til at henvise. 



Vi har ovenfor bemærket, at administrationen ogsaa efter den nye 

 fattiglovs ikrafttræden fortsatte sin praxis med at paalægge sindss3'ge og 

 deres forsørgere en refusionspligt, som savner lovhjemmel, og vi skal her 

 referere nogle skrivelser fra Justitsdepartementet til forskjellige amter, som 

 viser departementets standpunkt i denne sag. 



i) i anledning af en indberetning om fordelingen af arven efter fade- 

 ren af en for offentlig regning forpleiet sindssyg var det oplyst, at fattig- 

 kassen havde taget forlods dækkelse for de udgifter, den havde havt til 

 understøttelse af afdødes hustru, medens restbeløbet var delt mellem den 

 sindssyge og hendes søster, der ikke havde været forsørget af det offent- 

 lige. Departementet meddeler i skrivelse af 7de Marts 1903, »at det ikke 

 fandt at kunne godkjende fordelingen, idet det var enigt med amtmanden 

 i, at beløbet maatte blive at fordele saaledes, at stat, amt og fattigvæsen 

 deraf erholder dækkelse for sine udlæg i forhold til udgifterne til afdødes 

 families underhold, og at der ikke, forinden disse er dækkede, burde blive 

 spørgsmaal om arv til afdødes datter (den anden, der ikke var offentlig 

 forpleiet) — — — «. 



2) I anledning af en forespørgsel om udstrækningen af et fattigvæ- 

 sens ret til for- ydet understøttelse at kræve refusion i arvemidler, der var 

 tillaldt en med amts- og statsbidrag forpleiet sindssyg, specielt om, hvor- 

 vidt lov af 27de Juli 1896 § 5 punkt i kunde bringes i anvendelse med 

 hensyn til refusionskravet, udtales i skrivelse af 28de November 3903: 

 »Departementet henviser til sine skrivelser af 24de Mai 1898, 21de Decem- 



1 Se Thomles ovencit. afhandling s. 26. 



