1916. No. II. BEHANDLING OG FORPLEINING UDENFOR ASYL OSV. 367 



ber 1901 og 14de Januar 1902. I disse skrivelser er der med bemærk- 

 ning om, at spørgsmaalet henhører under domstolene, antaget, at der for 

 et fattigvæsens erstatningskrav mod den forsergelsespligtige eller den for- 

 sørgede selv gjælder en forældelsesfrist af 10 aar overensstemmende med 

 nævnte lovs § 3. Lovens § 5 iste passus antages saaledes ikke at kunne 

 komme til anvendelse«. 



3) I skrivelse af 17de September 1908 meddeles, »at departementet 

 forsaavidt angaar statens anpart av utlægget til en sindssyks forpleining 

 ikke finder at kunne frafalde krav paa erstatning hos den sindssykes far, 

 medmindre fattigstyret paa dennes hjemsted finder at han ikke har evne 

 til at utrede erstatningen uten selv at komme til at mangle det fornødne 

 til underhold eller opfyldelse av den ham iøvrig paahvilende forsørgelses- 

 pligt «. 



4) I anledning af en forespørgsel om, hvorvidt departementet var vil- 

 ligt til at frafalde krav paa refusion uf arvemidler, som var tilfaldt en for 

 offentlig regning forpleiet sindssyg, der i længere tid, før han i 1905 gik 

 over til offentlig forpleining, havde havt understøttelse af fattigkassen, ud- 

 taler departementet i skrivelse af iste Mai 1909, at »det antog, at der iki:e 

 av hensyn til fattigvæsenets interesser var adgang til at frafalde det stats- 

 kassen tilkommende refusionskrav for utlæg til den sindssykes forpleining, 

 men at arvebelopet maatte bli at fordele mellem stat, amt og fattigvæsen. 

 Jfr. departementets skrivelse til Søndre Bergenhus amt av 7de mars 1903« ^ 



5) I skrivelse af 3dje Juni 1909 meddeler departementet, »at det i al- 

 mindelighet ansees som den hensigtsmæssigste ordning, at en sindssyk, 

 som har nogen formue eller indtægt uten dog at kunne bestride utgifterne 

 ved sin forpleining, blev paalagt at utrede en saadan anpart av forplei- 

 ningsomkostningerne, som efter omstændigheterne findes passende. I det 

 foreliggende tilfælde vil der efter de meddelte oplysninger ikke fra depar- 

 tementets side blive gjort krav paa, at der av den sindss3'kes midler er- 

 lægges en del av forpleiningsutgifterne. Man forutsætter, at der drages 

 omsorg for, at stat, amt og fattigvæsen senere erholder hel eller delvis 

 dækkelse for sine udæg, om omstændigheterne maatte tillate det«. 



Spørgsmaalet om den her omhandlede refusionspligt har to gange - 

 været forelagt Høiesteret. Den første gang var i sagen: »Amtmanden i 

 Nordre Bergenhus paa amtskommunens vegne og Jølsters herredsstyrelse 



^ Jfr. ogsaa Justitsdep. skrivelse af ^^/^ 09. 



- Foruden disse tilfælde har jeg i Retstidende ogsaa fundet to andre (der begge er cite- 

 rede af Thomlei, i hvilke det her omhandlede sporgsmaal vistnok er berørt, men ikke 

 egentlig har foreligget. 



