igi6. No. II. BEHANDLING OG FORPLEINING UDENFOR ASYL OSV. 369 



Ved Kristiania byrets dom af 27de Juli 1909 blev udpantningsfor- 

 retningen underkjendt; og i dommens præmiser udtales, at udgifterne ved 

 en politiforanstaltning som den heromhandlede, der ikke var foranlediget 

 af hensynet til at skaffe patienten en for ham passende lægehjælp, ikke 

 kunde belastes patientens moder. Kristiania fattigstyre appellerede sagen til 

 Høiesteret, som den 30te Mai 191 1 stadfæstede B3Tettens dom og i det 

 væsentlige tiltraadte dens begrundelse. 



I Høiesterets fællesbegrundelse udtales: » — ■ — — Nogen forpligtelse 

 for indstevnte til at refundere Kristiania fattigvæsen dettes udlæg i anled- 

 ning af hendes søns indlæggelse paa sindssygeas}^ antages nemlig ikke at 

 kunne udledes af gjældende lov. Lovgivningen om sindssyges behandling 

 og forpleining har ingen bestemmelse om saadan refusionspligt. Hjemme- 

 len for denne maatte derfor være at søge i lovgivningen om fattigvæsenet. 

 Men denne — jfr. lov no. i af 19de Mai 1900, dens § i, 2, 3, og 6 — 

 opstiller alene forsørgelsespligt for tilfælde af, at det gjælder nødvendig 

 understøttelse til trængende slægtninge, deriblandt til kur og pleie i 

 s3-gdomstilfælde. I nærværende tilfælde er imidlertid as3'lbehandlingen ikke 

 iværksat af hens3^n til, at saadan ansaaes fornøden for indstevntes søns 

 pleie eller helbredelse, eller foranstaltet af nogen, der i saa henseende 

 havde at sørge for hans tarv. Hans indlæggelse paa sindss3'geas3'l er i med- 

 hold af § 10 i lov af 17de August 1848 besluttet af politiet i henhold til er- 

 klæring fra politilægen om, at indstevntes søn, der var anmeldt for legems- 

 fornærmelser og trudsler, ansaaes som sindss3'g og farlig for den offent- 

 lige sikkerhed. Indlæggelsen havde følgelig til hensigt at beskytte mod 

 overgreb fra vedkommendes side, men omkostningerne ved iværksættelsen 

 af saadan sikkerhedsforanstaltning kan ikke ansees som understøttelse af 

 en trængende eller betragtes som en udgift, der omfattes af reglerne i 

 fattigloven om refusionspligt for den forsørgelsespligtige. 1 saa henseende 

 maa det være uden betydning, at lov no. 2 af 27de Juni 1891 § i (jfr. 

 tidligere loven af 1848 § 19) giver amtskommunen ret til at overføre en 

 del af udgifterne for fattige sindssyge, hvis tilstand kræver særegen be- 

 handling eller forpleining, paa vedkommende fattigdistrikt (se ogsaa fattig- 

 loven af 1900 § 50 4de led) — og ligesaa, at Kristiania kommune har 

 truffet den ordning, at kommunens udlæg for saadan asylbehandling, som 

 den, hvorom i nærværende sag er spørgsmaal, belastes fattigvæsenets 

 budget. Denne ordning kan ikke søge hjemmel i § 17 i lov om sindss3^ge 

 af 1848.« 



Vi skal i anledning af denne dom bemærke følgende: 

 Som man vil se af præmisserne, gjælder rettens ræsonnement ikke blot 

 de faa sindssyge, som er erklærede farlige, men alle de mange, mod hvis 

 Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 19:6. No. 11. 24 



