I916. No. II. BEHANDLING OG FORPLEINING UDENFOR ASYL OSV. 373 



Stortingskomitéen strøg ordene: »efter Omstændighederne«, men gjorde 

 forøvrigt ingen bemærkning ved denne paragraf, som vedtoges enstem- 

 migt af begge ting. 



Angaaende paragrafens fortolkning skal vi indskrænke os til følgende 

 bemærkning: Fordi om asylbestyreren eller as3'leieren er fradømt sin 

 autorisation, har derved asylet, som institut, ikke tabt sin ; og asylet har 

 derfor ikke ved eierens fjernelse ophørt at existere. Asylet maa saaledes 

 i tilfælde overgaa til en n}' eier og autorisation i henhold til § 2 meddeles. 

 Forat den nye eier skal kunne overtage stillingen som asylets bestyrer og 

 læge, maa han selvfølgelig have autorisation efter § 3. Kan disse fordringer 

 ikke opfj^ldes, maa asylets autorisation tilbagekaldes, hvorefter dette ophører 

 at existere som sindssygeasyl. 



IV. 



Vi skal til slutning kaste et tilbageblik paa den norske administrative 

 sindssygerets udvikling i tiden, efterat loven af 17de August 1848 var 

 traadt i kraft, og herunder kortelig paapege de forhold og omstændig- 

 heder, som hindrede lovens gjennemførelse og førte udviklingen ind paa 

 en anden vei, end den Major havde villet bane. 



Majors lovudkast ragede op over de fremmede love, som havde tjent 

 det som mønstre ; navnlig var arbeidsfordelingen mellem den juridiske og 

 medicinske myndighed ordnet paa en logisk klar og praktisk gjennemførlig 

 maade, saaledes at de to myndigheders kompetenceomraade ikke paa noget 

 punkt gled over i hinanden. 



Asylernes forhold til tutelordningen var elastisk og saaledes afgrænset, 

 at de medicinske krav fik tilstrækkelig fri aktion uden i urimelig grad at 

 hindres af en sneversynt eller uforstaaende tutor, ligesaalidt som af den 

 syges eller hans forsørgers fattigdom. 



1 det hele vilde udkastet være blevet en fortrinlig mønster- eller ideal- 

 lov, som ingen i 1848 vilde have kunnet skrive bedre; men vort sinds- 

 sygevæsen havde ikke brug for en ideal-lov, men for smaa, gjennemførlige 

 fremskridt. 



Major fandt ogsaa selv, da loven holdt paa at strande i stortings- 

 komitéen, at maatte yde sin medvirkning til betydelige afkortninger; men 

 endog i den form, hvori loven endelig udkom, var den i virkeligheden 

 over evne. 



