374 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



I midten af forrige aarhundrede havde man endnu ikke naaet frem til 

 vor tids forstaaelse af sammenhængen mellem de sociale onder. Man 

 havde derfor heller ikke klart syn for den noie og uopløselige sammen- 

 hæng mellem sindssygeondet og de øvrige sociale brøst; og man saa hel- 

 ler ikke sindssygeondet selv i dets hele omfang og dybde. Man hengav 

 sig derfor til meget sangvinske forhaabninger om sindssygdommens hel- 

 bredelighed, naar den blot tidsnok kom under behandling, og hensynet til 

 asylernes skikkethed som kuranstalter maatte derfor gaa foran alle andre. 



Det var da naturligt for en menneskeven af Majors rang og uddan- 

 nelse at betragte sindss3'gepleien som en opgave, der havde sit eneste 

 maal i sig selv, og at stille dens fuldkommengjørelse op som det store 

 humane program, som samfundet var pligtigt til at gjennemføre — koste 

 hvad det vilde; og med denne synsmaade blev sindssygepleiens forbedring 

 en samfundsinteresse af første rang, overfor hvilken fordringen paa bedring 

 af de øvrige sociale brøst fik finde sig indtil videre at staa tilbage. 



Vel kan en stor mand skabe en begeistringsbølge, som en tid kan 

 bære et saadant forlangende; men det varer ikke længe; og naar man 

 ikke kan trumfe alt igjennem paa en gang, men er nødt til at dele opgaven 

 og gjennemføre den stykkevis, da pleier det første tag at lykkes, men ikke 

 det andet. 



Major begyndte, og maatte begynde, med at forlange sygehuse for 

 sindssyge og en forbedret privat forpleining; men selv om disse krav til- 

 fulde opfyldes, har man ikke dermed tilfredsstillende ordnet den hele sinds- 

 sygepleie — i dette ords videre forstand — særlig ikke naar man gjør 

 sygehusene til specialanstalter, som kun kan optage personer, hvis sinds- 

 S3'gdom allerede før optagelsen er konstateret; thi i saa fald maa man 

 ordne den psykiatriske observation og anvise denne de fornødne observa- 

 tionssteder; og dersom man nægterde sindssyge lovovertrædere adgangen til 

 at behandles sammen med andre sindssyge, maa man anvise et sted, hvor 

 de forsvarlig kan forpleies. 



Det nyttede ikke dengang, ligesaalidt som nu, at gjøre den indvending, 

 at det her gjaldt en stykkevis reform, som maatte begynde med at skaffe 

 saa mange som muligt af de sindssyge rundt om i landet, hvis sygdom 

 allerede var erkjendt, kyndig behandling og pleie og derefter tilbagegive 

 dem til samfundet som friske og nyttige borgere. Dette var i og for sig 

 en saa vældig opgave, at de andre reformer fik vente paa sin løsning, 

 enhver efter sin tur. Men saaledes gik det ikke, og saaledes pleier det 

 ikke at gaa. 



Naar begeistringen har lagt sig, og de nye og kostbare anstalter staar 

 færdige, melder der sig stærke interesser, som forlanger, at disse institu- 



