L, 



/ymfeglandelsystemet har vigtige funktioner, hvilket kommer særh'g 

 klart frem ved betændelserne. Ved den akute lokale betændelse hører lokal 

 og siden generel lymfeglandelsvulst til de første, mest uttalte og vigtigste 

 fænomener. Svulsten bestaar i en proliferation av alle lymfekjertelens 

 elementære bestanddele — først og fremst av lymfo- og leukocyterne — 

 samt i en produktion av immunstoffer (antistoffer) som har infektionens 

 bekjæmpelse som maal, saavel lokalt som generelt. Vi vet der er kemiske 

 affiniteter mellem mikroberne (o: deres toxiner i videste forstand) og 

 lymfekjertelcellerne, især leukocyterne, og kampen — neutraliseringen av 

 den skadelige virkning — utspilles først og fremst i de regionære lymfe- 

 kjertler, dernæst generelt i det hele lymfeglandelsystem iforuten paa det 

 betændte sted). 



Saaledes ogsaa ved de kroniske betændelser. Klarest kommer dette 

 tilsyne ved syjilis, hvor infektionens fremadskriden ved studiet av lymfe- 

 glandelsystemet kan følges fra sted til sted; først en lokal lymfeglandel- 

 hyperplasi, dernæst en generel svulst naar sygdommen (infektionen) er blit 

 generel. Ved lepra hører lymfekjertelsvulsten til de tidligste fund, likesom 

 lymfekjertlerne er de vigtigste avleiringssteder for leprabacillerne og saa 

 tidlig (navnlig i abdomen) at man kunde fristes til at anta at lymfekjert- 

 lerne var de først angrepne organer (efter passage gjennem hud eller 

 slimhinder); her ligger sikkerlig ogsaa mikroberne avleirede og latente i 

 aarevis. Den leprose lymfeglandelaffektion, som er overmaade karakteristisk 

 i sit utseende saavel makro- som mikroskopisk, er ialfald en meget kro- 

 nisk affektion og en overmaade vigtig lokalisation. 



Ved aktinomykosen er det anderledes; det synes som om actinomyces- 

 soppen har liten eller ingen affinitet til lymfeglandelsystemet; lymfekjert- 

 lerne svulmer litet op, og fund av soppen i lymfekjertler er overmaade 

 sjeldne. Der synes ogsaa under forlopet av en aktinomykose at ske en 

 ringe produktion av immuniserende stoffer. 



Ved tuberkulose derimot er lymfeglandelreaktionen. som enhver vet, 

 meget hyppig og betydelig — som ved lepra, hvis specifike mikrobe jo 



