595J 



ALNUS INCANA. 



G K A-AL. HVIT-AL. 



I södra orterna: Arre; Årder; Ard; i Norrland: Ål- 

 der. 1 Vesterbotten : Ulra. På Lappska: Leipe. 



Lo/ven aflånga, spetsiga mot andan, i kanten dub- 

 belt sågade, inunder hvitgrähtiriga ulan ludd vid 

 ådrornas utgång. Blomhdngena axlikt sittande 

 utan sarskildta skaft. 



Linn. Fl. Svec. n. 861. ^ i^Btt. Alnus fi hcana). Retz. Fl. Oec. 

 p. iif) (i?, ineana) Wahlenb. Lapp. n. 46i. Monof.cia Tetrandria, 



D 



en allmänna Alen eller som den mera särskildt kallas 

 Klibb-Alen (Alnus ghUiiiosa) äfveu G rön- AI en är 

 förut gifven iznder ]V:o 128 ; men såsom en arL af Björk- 

 siägtet (Betula). Sednai-e tiders noggrannare undersök- 

 ning af frnkten liar föranledt till återupptagande af det gam- 

 la slägtel Alnus, hvilket äfven allmänna språkbraket bi I- 

 ligar. Vi få således anföra att Al-slagtet [Alnus) skiljer 

 sig dermed att hvart liängefjäll äger flere smäblommor med 

 endast 4 ståndare i hvar småblomma, samt med tvä vin- 

 gelösa fröliyilen 5 livart fröhylle nära toppen tvårummigt 

 med tvänne friJn. Mera ytliga och lätta kännemärken 

 äro att bängeljällen bli qvarsittande sedan frön bortfallit, 

 och att således fröhängena nog likna vissa slags kottar. 

 Alla hängen äro också mera samsittande i klasar o. d. 



Gra- A len kan ock skiljas från den allmänna med ett 

 resligare, jämnare eller slätare (mindre knöligt) och slankigare 

 utseende. Den är till alla delar mindre eller intet klib- 

 big, mindre saftig. Också växer den i det mera tempere- 

 rade Sverige på mera högländta torra ställen , särdeles ä 

 de bergåsar, som stryka inuti landet, såsom i Småland sö- 

 der om Jönköping, i Vestergöthlands högre bergigare de- 

 lar, i Nerike , stijrre delen af Vermland och nästai: 'lela 

 Dalarna. Men i Norrland, der Klibbalen börjar saknas, 

 uppfyller Gråalen nästan dess plats, och ännu längre 

 norr ut i Lappmarken intager den, alldeles såsom den för- 

 ra i sydligare orter, alla stränder. Pä detta sätt förekom- 

 mer den ensam genom non'a Ångermanland, Vesterbot- 

 ten och alla Lappmarkerna ända upp till Nordhafvets 

 granskap. 1 dessa landsorter ersätter den i anseende till 

 nyttan icke allenast den allmänna alen, utan den är i de 

 ilcsta afseenden nyttigare och nödvändigare. Den skjuter 

 lättare upp af roten och kan således bättre användas till 

 jemn afbrukning såsom slag-skog (hvilken liksom afsläs i 

 vissa årgångar) , pä sätt som med så la svenska träd läter 

 g()ra sig. Veden är bättre till bränsle och koluing, äfven- 



