6o3^ 

 HOTTONIA PALUsTRis. 



KcäiT-Hottonia. Hottons- ört. Vatten -Rölleka. 

 Linn. Svec. r. 174. Pentandria Monogynia- 



ij ti Jen täcka Naturliga Ordningen, som innefattar de 

 sa mycket värderade Prinilerna och derföre al' nyaste 

 författare merendels kallas Primulacece {Precice Linn.), 

 är Ho t ton i a den enda egentliga Tattenväxten. T)i n 

 tyckes också af sitt växande i vatten eller för dess skull 

 fått sina jnesta skiljaktiglieter frän de närmaste slägtena, 

 näml. sitt fröhus, som aldrig uppspringer utan likt en blå- 

 sa synes beständigt vilja utestänga vattnet, inom sitt djupt 

 delta blomfoder, sin blomning bestående af öfver livar- 

 andra sittande kransar liksom för att till någon del kun- 

 na lämpa blominandet efter vattnets stigande och fallan- 

 de. Annars har växten sådana lindelta blad, som tillhöra 

 de egentligaste vattenväxterna t. ex. Myriophyllum, samt 

 fäster sig med en snedt löpande rottråd, som tyckes sätta 

 den i stånd att kunna höja och sänka sig med vattenytan . 

 För bladens finhet skull har den blifvit sammaidiknad 

 med Millefolium , och kanske liar derjemte blomnjornas 

 lärgskiftniug bidragit att förskaffa den svenska namnet 

 T^atten-RÖlleka. Dess blommor likna ganska mycket 

 Prinilernas äfven i det afseende att de på somliga stånd 

 äga längre slåndare och kortare pistill, i)å andra tvärs om 

 mindre framstående ståndare men desto längre pistill; 

 hvilket fiJrhållande tyckes oss vara något som näiniar sig 

 till tvåbj^ggareart (Dioecif) , ehuru ännu icke så långt 

 kommen att frukten på någondera blir mindre fullkomlig. 

 Blommorna äro annars af egen täckhet, ägande liljans 

 hvithet skiftande med någon lätt rosenrodnad, oskuldens 

 sinnebild, hvilken stående i djupa kärren kan väcka del- 

 tagande för sådant öde och förtjena samma poetiska dikt, 

 som gaf Linné anledning att benämna x\jidromeda. Så 

 vackert blommande förekommer den mera sällan i Up- 

 land, men nedåt Södermanland, Östergöthland och sä vi- 

 dare öfverdrager den ofta de mörka skogskäiTen med 

 sin fjirg. 



Hvad dess nytta angår så tvifla vi icke, att den njip- 

 iyller en betydlig plats i naturens anordning uti att mer 

 eller mindre medelbart föda fiskar och andra vattnets in- 

 vånare, till hvilket den så mycket mera synes egnad som 

 den framför så många andra vattenväxter har ett rätt friskt 

 ©ch sundt utseende. Den ätes också liksom sa många an- 



