609. 



SHERARDIA auvensis. 



Åker-Slierardsört. Bla-madra. 



Blommorna sittande i toppen af stjelken och gre- 

 narna, inneslutna inom stjernlika åttadelta (ba- 

 ra) glatta blomskäriii. 



Linn. Svec. n. 120. TixRANCRtA Monopnia» 



jjjLl åkerogräs sasoin iiainiiet lillkännagifver , men icke 

 allenast al' oskyldigusto slaget utan också af täckasle sor- 

 ten iiäslaii att saiiiiiianlikna med Blåklinten. Uti deji Ka- 

 lurliga Ordningen som för sina stjernlikt omkring stjelkeji 

 sittande hhid lår namn af Stellaice , är Sherardia närmast 

 förvandt med AsperiiJa genom sin längpipiga U-attformiga 

 blomkrona. Den skiljer sig från detta liksom Ii än andra 

 f (')rvandla slägten i Ordningen med sina frön , liviika icke 

 såsom vanligen bilda tvänne runda globler, utan äro kan- 

 tiga och upptill vidare eller nästan tnrbinata och slulande 

 med tre utskutande tänder hvardera. Vi kunna näsJan 

 såsom slägtkäiuietecken , emedan man icke med säkerhet 

 känner någon mera art af slägtet än deima, tillägga att 

 frön lätt denna beskaffenhet i sammanhang med de vid 

 basen hela eller sins emellan sammanväxta skännen, som 

 omsluta och liksom trycka dem eller förmå dem att upp- 

 till hli vidare. Detta allt är så pass främmande f(')r våra 

 andra nordiska Stellata? att man kan likna Shex\irdian med 

 Spermacoce, en alldeles tropisk A'äxt, bredvid hvilken 

 Linné satte Sherardian i sina ISaturliga Ordningar. Jemle 

 deinia sydlänta beskaffenhet har växten blå blommor, 

 som icke finnas på någon annan svensk växt inom dvii 

 Naturliga Ordningen. Sherardian lärer vara som all- 

 männast i medlersta Europa, deriirän den i 5'nuiighet 

 sträcker sig till våra södra kustprovinser. Således fiire- 

 kommer den mycket i Skåne särdeles å de sandigare de- 

 larna deraf; äfvenledes ymnigt på Gottland i Sanda och 

 tillgränsande socknar; på yttre sandiga sidan af Oland 

 vid Runsten m. m. i Blekingen icke sällsjnit och på Ilal- 

 läiulska kusten allt upp till Viskans utlopp. Längre no)r 

 åt i Bohuslän är den sällan sedd; ännu rarare är den vid 

 Venern utmed Kinnekulle, men utmed Vettern vid Hol- 

 kaberg, Odeshög och Vadstena förekommer den j^mnigare 

 än pa något annat ställe sä långt in i landet och mot nor- 

 den. Att dess fi'ön kunna tjena foglar till föda, synes nog 

 troligt, men omedelbar nytta tyckes momiskan väl icke 

 kunna vänta af denna till s'n\ massa mindre betydliga ört, 



