6i4. 



POA SUDE TICA. 

 Sudetisk Grö. 

 Blottifkakn lancetformiga, nerviga, från hvarandra lö- 

 sa och glatta. Småaxen mestadels treblommiga. 

 Blomvippan utdragen utspridd, med mestadels feiii 

 samsittande skarpa grenar från hvar led. Stnut 

 tvåeggigt, med sammantryckta skidor, bredare än 

 strået. Roten krypande. 



Wahlenb, Fl, Sv. n, iii. Triandhia Disjnia. 



JbJland de till alla delar sa grönskande gräsen liar det sliigte, 

 hvartill denna art hörer, särskildt fått namn af Grö eller 

 Grö den såsom det der mer än andra utgör ängarnas gröda. 

 Uti detta slägte äro de arter, som tillhöra torrare ställen, 

 merendels smalare och fniare till blad och strå, men der- 

 emöt mera sammanpackade till sin hlomning , sä att till och 

 med smäblominorna äro fprenta med ett ludd. Ju mera de 

 komma pä fuktig och mustig mark dess bredbladigare med 

 tväcggade skidor blifva de inerendels, och dess mer skilja sig 

 dcremot smablommoina åt, livarpä den temligen allmänna, 

 men oftast misskända, Betes grö en, P. triuialis, är ett 

 bevis. I detla afseende går Sudetisk Grö än vidare ock 

 blir den utmärktaste i sitt slägte. Delta oaktadt var den 

 b.ule inom och utom jiket obekant under Linnés tid. Den 

 tilldrog sig lörst uppmärksamheten på Sudctiska lievgen och 

 sedan vid sydligare Europas Alper i allmänhet, der den ]-å 

 lämligen öppna ställen är som mest bredbladig och stark 

 samt till alla delar mest utmärkt. Hos oss synes den nöd- 

 sakad att qvarbilfva j)å de mest skuggrika ställea i djupa 

 bäckdalar och vid bej-gsrötter. Således är den lunnen i de 

 annars mest olika landsorter såsom Skåne, Vcrniland, Jemt- 

 land och Ofversla Ångermanland vid dvt så märkväidiga Tå- 

 ^jöberget (L fes t a d i u s) samt vid det i sitt slag så sköna 

 ()vickjock i Luleå Lappmark, merendels ganska sparsamt. Tå ' 

 dessa ställe)! är den mjcket smalare och slankigare än den <'f- 

 vannämnde utländska formen, och som sådan blef den först 

 känd under nanni af P. remota Förse 1 1 es. Äfven sedan 

 dess stora slägtskap med den utländska insågs, var man ännu 

 osäker om den ej borde anses som en särskild art. Man vtt 

 likväl nu att den förekommer lika siual , som hos oss, icke 

 blott i Mecklenburg, utan äfven vid foten al de stora berg, 

 som på sina högre delar har den bredare formen, så alt ingen 

 gräns dem emellaH finnes. 



Den smalare formeji , som mest tillhör nordligare växf- 

 släUen af detta gräs , Törminskar knappt det utmärkt gi.ii- 



