625 

 SaXIFRAGA Hirculus. 



B(;ck - Stciibräcka. 



Stjdkbloi n jemtibrecil Jancetlika , l)ara , mest trubbi- 

 ga, ^ijelken upprätt. Blommorna nästan klåckfor- 

 niiga , lastade iic-dom fruktämnet. 



Linn. Fl. Svec n. 370. WAa^euh. FL Si', n. 468. DccASFni^rA Di- 

 gynia. 



' ct är en bekant sak att sainnia vattenväxter kunna finnas 

 i de mest oliica kliniater, särdeles om de växa på vattnens 

 botten såsom det icke länge sedan meddelade Brax en g ra- 

 set, Isuet.es lacustris. Detta gäller blott i mindre grad 

 oin kärrväxter i s3'-nnerliet sädana, som endast ined ro- 

 ten fästas i kärrjorden eller mossaji oeli sedan sta hel ocli 

 hållna npp i lulten säsom den här löreställda, sannerligen 

 alltså nog oegentbgen sä kallade Stenbräckan,g(>r. Denna kärr- 

 växt blir ett af de största bevis pä huru ni} eket jordmonen 

 eller localen kan ölVervinna cli)natets infl3'^telse. Den linnes 

 besynnerligt nog nästan endast vid bada ändarna af riket, 

 nämligen i norraste delen al' Lappmarken och i sydligaste 

 Skåne. Det är iniderligt nog att dessa sä högst åtskilda lands- 

 orter skola äga de största kärren eller mossarna, och deri- 

 genoin framvisa sådan ölVerensstämmelse. A ena sidan har 

 nian i de nordligaste Torneå ocli Kemi -Lappmarker, der 

 fjällryggen är låg eller nästan ingen och landet derföre lång- 

 »luttande, mera kärr än sjiiar och torr mark, hvarjöre den- 

 Jia växt så högst ymnigL luickonimer der, men icke i sydli- 

 gare Lappmarker. A. andia sidan bildas i Skåne , der de 

 större floderna utfalla i lialVet och af dess böljor fått otro- 

 ligt höga strandvallar mot sig u]5pkastade, så stora kärr att 

 man kanske förgäfves söker sådana närmare än i norrast^ 

 Lappmarken. Som nu Ilelgeä är Skånes störsla flod , livilken 

 wtmyndar sig mot vidaste Östersjön, så har också inom den 

 sti-äcka al sandberg, som följer hela stranden och till en stor 

 del tyckes vara samma åter u])pkastade sand, som floden ned- 

 fört, bildat sig icke allenast den betydliga Yngsjön, utan ock 

 der söderom en ännu vida större mossa , kallad Yngsjömos- 

 sa, sträckande sig söder ät till kanske hela milens längd alt 

 lörbi Olseröd. Genom denna mossa eller rättare dess håliga 

 bädd synes hela Helgeå i forntiden hafva framflutit i samma 

 riktning, som den ofvanför Yngsjö hela vägen liar, tills sänd- 

 bergen här söder ut blifvit sä stora att mynningen icke kun- 

 iiat hållas öppen, utan vattnet har måst återvända och utbry- 

 ta vid det Ingnare Ahus, På detta sätt synes hafva uppkom- 

 mit liksom en tillsluten säck, hvaruti sedermera samlats allt d«t 



