lar£ stift. Balfta ffednare.iaiiäfven härröra. deraf att jy fi- 

 nare blad dess mindre upplyites växten' till vattenytan ocb 

 dess mindre .utbildas hannblomningen, som på demia, liksom 

 mänga andra isynnei-bet dicliniska vattenväxter, t.ex. iS^raiio^es, 

 Styckes upphöra att finnas förr än de hinna sin nordligaste gräns. 



Der växten är frodig kryper dess rot ganska mj^cket om- 

 kring i bottendyn, och de greniga stjelkarne utbreda sig äf- 

 ven mest närmare botten, så att blott 'fa tojjpar hinna vatten- 

 j-lan. Bladen omsvepa icke stjelken liksom en skida såsom pä 

 jRuppia , utan isynnerhpt nederst på stjelken afgifva de gan- 

 ska tydligen' särskildta skidelika stipler såsom hos de mesta 

 i sött vatten förekommande arter af slägtet Potamogeton» 

 Enligt detta bet3'dancle kännemäi^ke skulle Zannichellia icke 

 såsom Ruppia vai'a någon nedstigande led frän de i salt vatten 

 varande Potaniogeton-arterna., ehnru den sjelf hos oss växer 

 i salt vatten , ulan den skul!e snarare i sydligare länder, der den tillhör 

 sött vatten , härleda sig från de minsta sötvattens arterna af Potamogeton 

 t. ex. pusillum. Bladen dl de äro som bredast hinna knappt en half 

 linea-, de finaste äro nästan borstlika. Hanb!omm=in synes alltid va- 

 ra skafllös så att slränjjens vidlästning ar omedelbart i bladvecket, 

 men desto längre är sjelfva strängen, alltid nå;;ra linier lång. Den 

 uppstiger emellan knappens rum och bildar ofvanför dtm en tjockare 

 spets, från hvilken knappens rum liksom nedstiga på ett sätt att de 

 knapt synas kunna öppna sig om icke nederst i ändsn. Dessa 

 rum har man vanligast lunnit vara fyra, men vi hafva sett dem i syn- 

 het hos finare iormer ofta vsra blott tre och två, ntan att denna il- 

 rummighet så b'-s!ämdt alltid funnits på de finare formerna, alt man 

 deraf kunnat bilda besiänidare föiändrin^ar , än mindre arter. Knap- 

 pens besynnerliga biidning m. ni. föranleder oss att sätta i fråga om 

 den icke är att an-e som en egen ganska fö. enklad haniiblomma 

 på ett hårfint skaft med ofta fä re men aldrig flere äu fyra 

 ståndare och alltid stränglösa knappar, hvarigenom den största olik- 

 heten med släktet Potamogeton skulle iörsvinna. Honblomningen 

 får hos oss i synnerhet i Östersjön vid Goltland och Ostergöthland 

 verkliga fiån vid!ä>ti,in-en [receptaculum) skafiade fiön i särdeles öf- 

 Terensstämmelse med Ruppia, livilken skattning icke tyckes vara an- 

 mäikt i sydligare L- uropa , der Zannichellid tillhör sött vatten-, men 

 dessa skaft bli aldrig längre äii frukterna sjellva. De små vårtor, som 

 på frukten vanh^en inl.iger ryggen, spridas stundom till sidorna. 



Af allt detta blir tydligt att de kännemärken, som varit upp- 

 gifna (ör att .skilja 'vänne arter af Zaniichellia , äro af ingen bety- 

 denhet, och att det af detta slägte liksom af iJu;?;?;^ åtminstone i Eh- 

 ropa tycks finnas blott en art. Huruvida åter der. indiska sa kallada 

 Z. tuberosa Lourelro kan höra hit och med sina blomax göra en när- 

 mare öfvergång till Potamogeton samt tillika understödja ofvan uppgifiio 

 Ssigt at hannbloinmaii är oss ovisst. 



Nyttan al' denna \äxt synes val ej kunna b ifva annan »" a't 

 lemna uppehälle lör vatlenkräk och derigenom bidraga till fi.^kars föda, 

 hvilket då det sker i hög grad blir af mycken betydenhet lor folket 

 Ttd stränderna. t i r * 



Tab. föreställer de särskildta former, som togos utmed halssfran- 

 den vid Halmstad år 1822, a. den derslädes vanligaste formen med 

 stundom tierum Mg, otia tvårummig ståndare knapp och deriiU horan- 

 de b. frö, hvavuli kärnan befuniiiis alldeles lika som G ac r t n e r ^afri- 

 tat densamma, c. tvlrumnlg ståndare sedd midtfore och d. pa si- 

 dan , samt e. uti tvärgenomskärning. f. nästan dylik Jorantlring al 

 hela växten, med g. trerummig , oftast h. fyrrummig ståndare fci.app. 

 i. mycket fiiibladiij iöränUring med merendels tYarumn.ig knapp. 



