636. 

 RANUNCULUS Lin g v a. 



Am - ö/a. Elgmyra. 



Bladen svärdformiga , tandade, nästan stjelkonifat- 

 tande. Stjelken rak, glatt. 



Linn. Fl. Srec. n. 495. Wahlenb. Fl. Svec. n. C07. Graumiil- 

 ler Med. Bot. 3. p. 3 17. Hahneman. Apoth. Lex. 3. p. aSg. 



Uti det stora och utmärkta R anu nk e 1- slägtet, af hvilket 

 Sv. B. redan framslält 8 arter, men det oaktadt ännu har i4 

 återstående, är denna ojemloidigt den största och mest stor- 

 Lloininige, och således väl förtjent af att i systematiska upp- 

 ställiiingen, åtminstone bland vara inhemska arter, vara den 

 förste. Den har äfven i sä fullkomlig grad slägtets förut an- 

 förda egentligaste kännemärken, att dervid icke ar något att 

 anmärka, om icke alt den stundom äfven i sitt vilda tillstånd 

 får flera än fem kronblad. Man ser lätt att den är den när- 

 maste intill R. Flammula Sv. B. n. 117, men tjockes dock 

 aldrig pa något sätt öfvergå uti densamma. Sjelfva örten är 

 sa smal, läjig och rak, att den får ett utmärkt Svärdslilje- 

 likt utseende. JBladen äro riktigt svärdformiga, med vidiäst- 

 iiingen omfattande stjelken och derföre desto mera i stånd 

 att hålla sig upprätta och äfven stela. Stjelken är ofta två, 

 stundom tre alnar hög, så att den bland den mörkt blågröna 

 Kolvassen {^Scirpiis lacusti-ia) kan upphöja sina stora guld- 

 glänsande blommor. Uli den olta jemnt mörka massan af 

 nämnde vatten-växt blänka och blixtra dessa blommor vid 

 vädrets fläkt sa starkt mot solen, att man på långt håll kan 

 komma i föriaidran livad det må vara. Allmogen har såle« 

 des icke orätt alt kalla dem A -öga eller A mö ja. Särde- 

 les stor och vacker förekommer den i inslängdare smärre 

 sjöai:, som likväl äro belägna i största slättlands trakter , såsom 

 i Börje sjö nära Upsala, der den allmänt har åtminstone sju 

 kronblad och således liknar fullkomliga gnllskålar. Den om- 

 talas också af Linné såsom särdeles vacker uti Dannemora 

 sjön och vid \enerns vikar i Vestergöthland. Ilela växtens 

 reslighet med blommans glans svnes på ancU'a ställen löran- 

 ledt till namnet Elgmyra. 



Annars förekommer den uti lugnare mera igenväxta och gyl- 

 tjefulla åvikar, der den stundom blir mycket ymnig, men i 

 allmänhet synes den oftast fordra en nog egen belägenhet och 

 är icke m3-cket kringspridd. Den inskränker sig oskså inom 

 de mera temjiei-erade slättlands-lika orterna från Skåne till 

 och med Bohuslän, Vestergöthland, Nerike och l.pland samt 

 Cotlland, Man har icke fiinnit den upp uti några liögre 

 skogstrakter inom denna krels, icke heller norr ojn ofvan- 

 nännide gräns. 



