64o. 



OROBUS VERNTJS. 



Var-Gökmat. 



Stjelken oflclad, trekantig. Bladen med tre par små- 

 blad , som äro äggformige, spetsade och försedda 

 med udd. Bladskärmen (stipulae) halftpillike , hel- 

 bräddade. 



Linn. Fl. Sv. r. (14i. Wahlenb. Fl. Sv. n. 798. Gmelin Fl. Si- 

 bir. 4. p. i3 n. 16. Pallas Reis. 1. p. 160. Hahneman Apoth. Lex. 1. 

 p, Sao. 



laf (len mäilv värdiga A r t - O r cl n i n g e n [Papilionacece] 

 ImfVa mänga slägLen blilVit onitalta uti Sv. B.; men af när- 

 varande slägLe har äiniu ingen art blifvit förestäld, ehuru 

 allmänt forekommaiule. Vi fa således anföra att slägtct Oro- 

 bas kommer så nära intill Lalhyrus (Sv. B. n. 49.) , att flere 

 författare dcrlill öiVerllyttat i synnerliet närvai^ande art; men 

 det skiljes som lättast dermed, att bladen sakna alla 

 klangen och snarare slutas med en liten bladflik. Det me- 

 ra för systemet passande kännetecknet, attstylen ärtrin- 

 dare, smalare och mindre här i g, är icke så tydligt 

 och bestämbart, samt särdeles lios närvarande art föga märk- 

 ligt, hvilket också föranledt dess öfverilyttande till Lathyrus. 

 Annars bestå slägtels blad af flere par småblad. Roten är alllid 

 flerårig. 



Slägtets arter tillliöj-a mera vpren än sommaren , oclx det 

 t3'-ckes vara af detta skäl som flere få namn af Gökmat. 

 Den tidigaste af alla är närvarande art, som merendels löre 

 gökens framkomst börjar att pr^^da de då ännu tämligen grå- 

 aktiga hassel-lundarna. Den utmärker sig föröfrigt med en 

 enklare växt, blott tre par småblad, ]nen som i dess ställe 

 äro desto bredare, mest äggformiga. Blomklasarne äi'o i öf- 

 verenssfämmelse med småbladens antal sexblommige. Hela 

 öiten ä.r af en särdeles liflig grönska, med glänsande yta, 

 och blommoina af den mest lysande piu"purfärg, som före- 

 konnncr icke allenast i slägtet, utan också bland, svenska 

 växter i hela classen. 



Med deima växtens färg och i allmänhet lysande samt 

 granna utseende synes också dess förekommande slå i myc- 

 ket sambaiul. Man vet att i de mest continentala , eller längst 

 inuti fasta landet bidägna orter , som hos oss och i hela vest- 

 liga Europa vill sägi de niest iJstliga länder, finnes den glat- 

 taste och mest utbredda vegetation samt de starkast färgade 

 i synnerhet uti purpur spelande blommorna. Östern har af 

 ålder varit purpurns och grannlåtei'nes fosterland. Det kan 

 €J annat än figna oss, att i någon mån finna detta bekräftat 

 alVen hos oss i närvarande växt. Den är mycket allmin i 



