642. 



APARGIA AUTUMNALIS. 



IIöst-Lejontand. Stadiijlur. 



Stänglarna i början nedböjde, glatta, greniga: gre- 

 narne enblommige, upptill fjällige och öfvergåen- 

 de i det mot basen alsmalnande blomfodret. Bla- 

 den nästan glatta, lancetlika, mest rundtaggade. 



Linn. Fl. Sv. n. GgS. (Le ont o don a ut uran.) Wohleiib. Fl. Sf. 



n. 867. 



\_)k Liuné forcle denna växt till samma slägte med all- 

 männa Lejontanden eller Smörgiibben, LeonlodonTara^ 

 xacuuiy Sv. B. n. 4., skedde det med den bestämda anmärk- 

 ning, att dess slägte svårligen bestämmes, emedan den skil- 

 jer sig frän Scorzonera med skaTtlöst fjun, frän Crepis 

 med enkelt blomfoder ocli från Leontodon med skaf tiost 

 i j äde rfor migt fjnn. Till följe liäraf har den också se- 

 dermera tillika med llere artei' fått utgöia ett eget slägte, som 

 af Sclireber m. II. kallas Apargia, af Gasi-tner Vireay 

 af S mit h Hedypnois , af J u s s i e u Leontodon ( sedan vår 

 Smörgnbbe fått namn af Taraxacurn). Detta må tjena 

 till ett varnande bevis, huru mycket olika ffufattare kunna 

 skilja sig till benämningar, äfven då de minst äro oense 

 om grnndsatser, hvarf öre man i afseende pä namn liksom in- 

 rättningar i allmänhet icke utan verklig nödvändighet synes 

 böra öfvergilva det gamla och allmänt antagna. Det har icke 

 lieller saknats författare , som fört dessa växter till slägtet 

 Hypochcerls, ^\ViVVi de deriirån skilja sig både med brist pä 

 fjäll emellan s m å b 1 o m ]n o r n a och med o s k a f t a d t 

 fjun. Vi kunna icke annat finna än att detta slägte bÖr stå 

 näst invid det stora slägtet liieraciiun (till hvilket också en 

 alurt utaf närvarande art blef förd af sjelfva Linné, likväl utan 

 att han sett den lefvande) såsom endast skiljt derifrän med 

 f j äderfor mad t fjun, som blott vill säga att de tand- 

 ningar, som finnas på sidan af fjunslrålarna hos Jlieracium, 

 äro förlängda till hårfina utskott lios Apargla. Det sednare 

 slägtcts arter närma sig också till det förras med en nästan 

 så torr ört, som icke ger så mycken mjölksaft ifrån sig, som 

 hos de mesta förutgående sä kallade Seniijlonculosce. Fö.röf- 

 rigt igenkännas ApargUe så tenillgen med en alltid blad- 

 lös stängel, som antingen är enblommig eller 

 delt i några få särskildta grenar, hvilka aldrig tillsam- 

 mans bilda något knippe eller dylikt. Bladen äro oftast nå- 

 got pennformigt delta nästan som på Leontodon •, hvilken om- 

 ständighet tillika med stängelns barhet gaf Linné, som, till 

 imdvikande af vidlyftigliet, var så sparsam i särskildta släg- 

 tens ^itag4Uji,de , elledning att föra' deiiua växt till sistuamudo 



