644-' 

 HIERACIUM ALPiNUM. 



Fjäll-Iiieraclum. 



Stängeln enblommig, nästan bar (eller blott med fär- 

 re och smärre blad försedd), tillika med detlös- 

 fjälljga blomfodret långhårig. Bladen aflånga, hel- 

 bräddade eller glest tandade, skaffade, älVen 

 långhårige. 



Linn. Fl. Srec n. 696. Wahlenb. Fl. Svec. n. 8G3. 



Oedan tvåune artei' af detta slägte förut Llifvit gifne i Sv, 

 B. uuJer n. 425 och 458., kan detsamma till sina kännemär- 

 ken anses som bekant. Yi fä blott anmärka att det i allir.än- 

 Let bland de så kallade SemiJlosculoHce utmärker sig med sär- 

 deles korta frön och fröfjun , hvarigenom också blomfodret 

 får ett särdeles äggformigt utseende, att derjemte fröfja>iet 

 iir nog stelt, i något sammanhang härmed också växten i all- 

 mänhet striif och mindre nijölkförande. Slägtet synes älven 

 mer än de andra egnat för kallare och högre länder, Dett» 

 oaktadt ]uåste det mot vara fjällar så altaga, att på de sam- 

 ma nästan blott närvarande art återstår. Men, i någon lik- 

 het med hvad som angående Archa n g,eli c a anfördes, tyc- 

 kes också naturen liksom till ersättning gjort denna desto 

 mer storblommig. Vi finna det också begripligt, att naturen 

 i synnerhet på våra fjällar, der den sena snötillgången under 

 beständig smältning gör så mycken must i jorden och solen» 

 oalbratna inverkan ofta en hastig värina, kan föi'må att med 

 en samlad frudighct uti en enda blomknopp utveckla hela 

 Tax tens härlighet. 



I sammanhang härmed är denna arten på alla vara fjäl- 

 lar ymnigare, vackrare och mera egen än vi sett den ]:iå jiå- 

 gra andra; och Herr Lasstadii lyckiide ritning, visar den i 

 «å full frodighet, att vi kunna anse densramma för den bästa soju 

 iiiuies. Den tillhör iiiest de lägre fjällen, och oftast finne»- 

 (Jen redan nedufi den närmast intill dem varande låga björk- 

 skogen, under hvars liiliga gi-önska marken är alldeles be- 

 täckt af den hvita rhenmossan liksom med en af sonnnaren 

 alldeles icke föränderlig sih>, genom hvilken dessa stora gula 

 blommor uppsticka: sannevligen ett i högsta grad eget utseen- 

 de , ejisamf tillhörande <X<in in«d skäl så kallade L a ji p s k a 

 ökae« (Desert de La|^ponie SI:}uldehraiid Voy. au Cup Nord 

 pl.So.y, som med sin hvita soramaryta synes härma söderns sand- 

 öknar, men ur hvilken nordens beständiga mihla sommarsol 

 ^ijjpdi-ager i strödda knippen den hastigaste grönska, förhöjd 

 med några gnistor af dess egna guld. Deremot upvcti^cr 

 deuua växt icke särdeles högt på fjiiUen, utan upphör xnegt 



