644» 



der de besländjgn LnöilJickarna börja , kanske äfven af orsak att 

 den fordrar lt>rrare slällen än der fur det mesta finnes. 



Med vara ölriga enblommiga eller på stängeln bladlösa 

 arter af slägtet svnes denna icke vara förvand. Mera tyckei 

 den natnrligen närma sig till de f åblonimige och fribladige ar- 

 terna särdeles H. innrorurn , som ocksä af alla andra arter 

 mest nppstiger mot Ijällen. Men, utom enbloniniiglieten och 

 den stora blomman, utmärker sig närvarande H. aipinum 

 med en särdeles svartaktig skäggighet, som i synnerhet pa 

 blomfodret är ganska mäiklig och mycket bidrager alt gif- 

 va detta ett desto större utseende, liksom för att utehålla 

 kölden från blommans inre delar. Den är således den mest 

 ruggigt bepälsade af fjälltrakternas skönlicler. Samma hårig- 

 het, som genom sin längd och svartglänsande färg så utmärkt 

 väl synes, befinnes dock icke vara mycket beständigare än 

 hårjgheten hos föregående slägtets arterj ty under nedstigan- 

 de i det nästan-skogaktiga Lappland blir denna art mera bar- 

 los, då deremot II. murorum ibland uppstiger så vida i den 

 fjällaktiga delen, att den också blir betydligt svarthårig och 

 enblommig. Under detta korsande synes bladfoi-men bäst bi- 

 behålla skiljaktigheten mellan båda arterna. Detta kan tjena 

 »äsom ett prof pä skillnaden mellan lätt i ögonen fallande 

 kännemärken och vetenskapligen beständiga skiljaktigheter. Sv. 

 Bot. kan till följe af sin insleränkning och ändamål icke pi 

 tabeller föreställa alla sådana artförändringar, ntan måste 

 hålla sig vid framställandet af de egentligaste hufvudformer- 

 na, samt föröfrigt söka att i miJjligaste mån med anmärknin- 

 gar lätta arlföi-ändringarnas hänförande till sina hufvudarter. 



Att denna liksom de andre större arterna af slägtet rätt 

 gärna ätes af de gräsätande djuren, är väl ingen tvifvel. An- 

 nars, hvilka växter som Lappska öknens Cameler, Rhe- 

 narne, äfven med sin yfviga sommarprydnad, hornen , liksom 

 Täxterna vittnande om climatets kända egenhet, under denna 

 korta sommaren hälst äta, är väl mindre bekant och torde 

 äfven vara mera beroende af tillfället och omständigheterna äa 

 ranligen hos annan boskap. 



Tab. är tecknad i Piteå Lappmark af Herr Lzstzdiiis. b. Fr5 

 ■ed en ijunstråle, tom pl sidorne Är blott skarp. 



