646. 

 SALIX M yrtilloides. 



Odonslikt Vide. 



FriiUamnena skaffade, glatta, med oskaftadt mär- 

 ke. Hängena till alla delar ganska glatta. Blaäea 

 äggligt elliptiska, lielbräddade, glatta. 



Linn. Fl, Stcc n. 8S9. Wahlenb. Fl. Svec. n, ii5o. Fl. lapp, 

 n. 479. t. 18. f. I. L^stadius om Lappm. s. 33. 



JU et är tydligt att de Ilä n gebäx'an de träden [AmenLacecB) 

 äro mest afpassade för norden, och att bland dessa de, som 

 hafva de smärsta fröen , livilka snarast kunna bli lardiga nn- 

 der en ganska kort somniare, äro mest egnade åt det Nord- 

 ligaste Sverige särdeles Lappmarken. Såsom sådana synas de 

 inånga Sälj- eller Vide-arterna {^Salices) ganska märkvär- 

 diga; cell af dem har Sv. B. redan lemnat 10 arter, bland 

 Lvilka 4 ensamt tillböra Lappmarken, men detta oaktadt å- 

 terstår ännu minst 17 arter, af livilta åtminstone 7 äro 

 Lappska. 



Bland dessa sednare är den bär aibildade arten en af de 

 mest egna för Lappmarken och äfven en af de mest utmärk- 

 ta. Den förekommer straxt uppom den gi-äns, der vår så all- 

 männa och så mångformiga S. fiisca upphör att växa , och 

 det blir äfven i alla afseenden trohgt, att den med samma 

 art är som närmast förvandt. Den skiljer sig dock så myc- 

 ket, att intet tecken till öfvergång tyckes fnmas. Ehuru icke 

 egentligen glänsande , är den likväl till alla delar fullkomligt 

 glatt eller utan tecken till hår, och det verkligen mera och 

 beständigare än någon annan art i hela slägtet. En sådan 

 glatthet har man väl någon gång funnit äfven hos S. fusca, 

 och måhända då liågon gång gifvit den vår arts namn; men 

 denna verkliga S. myrtilloides visar sig alltid mycket skild 

 jued sina i allmänhet större och frodigare i synnerliet vid 

 basen bredare blad af bläaktig färg, hvilken aldrig på undre 

 sidan blir silfverdktig eller sidenglänsande och aldrig under 

 torkning öfvergår i svartaktighet såsojn hos S. fusca (livaraf den 

 sistnämnde äfven fått sitt namn). Dessa bladen hafva verkli- 

 gen tillika med buskens grenar och stam ett blåbärshkt 

 utsetende, särdeles af det äfven i kärren med densamma vä- 

 aeande Odonriset, Vaccinium uliginosum, sä alt man 

 »annerligen ibland behöfver vara uppmärksam fih' att skilja dem 

 3i. Således är Linnés derät gifna namn verkligen så sinnrikt 

 «ch nästan behöfligt till artens skiljande, som vanligen är hän- 

 delsen. Äfven fröred«ingsdelarha äga mera blåaktighet i sin 

 färg och derjemte mera smidighet än hos de mesta andra. 



Denna lilla buske eller, om man så vill, detta stora ris 

 {fria(culus) är sä eget för Lappmarken att man blott vet det 



