1914- No- I- ^^^' LATERALE NÆSEVÆGS ETHMOIDALAVSNIT. I9 



Tiltrods for at Killian gjennem disse sine undersokelser i høi grad 

 har øket vort kjendskap til frontalhulens embr3'onale utvikling, raader der 

 fremdeles uklarhet blandt anatomerne med hensyn til dette spørsmaal. Av 

 senere forfattere karakteriserer saaledes Loeb i igo6 frontalhulen som 

 »simply diverticula of the ethmoid« ; mens Cryer i 1907 lar hulen utvikles 

 »from the upper anterior portion of the hiatus semilunaris«; en utviklings- 

 maate, som Killiax i det hele tat ikke har nævnt. 



De data, som foreligger inden fagliteraturen med hensyn til frontal- 

 hulens storrelse under den første utviklingsperiode, er ret sparsomme. 

 Hos nyfødte finder hverken Zuckerkandl (1893) ^^l^r Chiari (1902) spor 

 av frontalhule. De fleste forfattere daterer hulens utvikling til det iste og 

 2det leveaar: Steiner (1872), Langer-Toldt (1902), Zarniko (1905). 

 Ônodi (191 i) har undersøkt forholdet paa 31 næsehalvdeler, hvorav de 20 

 skrev sig fra barn under to aar. I iste leveaar varierte hulens længde- 

 og høidediameter fra ca. 3 til 8 —9 mm. og dens breddediameter fra 2 til 

 6 mm. I 2det leveaar maaltes hulens længde fra 4^/0 til 5 mm., dens høide 

 fra 5 til 9 mm. og dens bredde fra 2 til 7 mm. Onodi skjelner mellem 

 den egentlige frontalhule og »die Frühform der Stirnhöhle«, som nærmest 

 svarer til Killian's recess, front. Forfatteren betegner hermed hulens første 

 utviklingstrin i det iste og 2det leveaar, hvor den endnu ikke har trængt 

 sig frem til pandebenets spongiosa (Schuppenteil). Frontalbenets Pneuma- 

 tisation har altsaa paa dette tidspunkt endnu ikke begyndt. 



Overkjævehulen 



utvikles allerede i 3dje foetalmaaned fra det nederste og bakerste parti av 

 den iste hovedfures recess, inf (Killiax, 1895). Efter Dursy (1869) dannes 

 overkjævehulen av den fremtrængende mucosa gjennem resorption av de 

 bruskede sideplater. Ogsaa v. Mihalcovics (1896) sætter overkjævehulens 

 likesom alle de øvrige bihulers utvikling i forbindelse med den bruskede 

 næsekapsel og antar, at de primære dannelser anlægges samtidig med 

 næsekapselen, en antagelse, som bestemt bestrides av Colditz (1903). 

 Denne forfatter hævder, at hulens dannelse skyldes en nischeformet ut- 

 vidning fra midtre næsegang. Utvidningen er allerede tilstede, før de 

 bruskede sidelameller er dannet. Den epitheltap, som danner det forste 

 anlæg til den vordende overkjævehule, er til en begyndelse indleiret i 

 mesenchymet og trær ført sekundært efter utviklingen av de bruskede 

 støttelameller i maxilloturbinalet og ethmoturbinalet i relation til brusken. 

 De fleste andre forfattere (Cryer, 1907, Langer-Toldt, 1902, Chiari, 1902, 

 Gegenbaur, 1892) angir, at overkjævehulens utvikling begynder i 4de og 



