30 REIDAR GORDING. M.-N. Kl. 



som staar tilbage» (Paulli, 1892). Den iste hovedmusling hos hylobates 

 minder paafaldende om menneskets concha med. 



Av furerne begrænses den iste hoved fure eller hiatus semilun. 

 baktil og opad av bulla ethm. En sammenligning med de øvrige primater 

 viser, at spalten mellem proc. uncinat. og bulla bør opfattes som over- 

 kjævehulens egentlige aapning, mens derimot infundibulum bør henregnes 

 til antrum. Hos de antropomorfe aper er ogsaa den øverste del av antrum 

 reducert til en smal spalte. Likesom hos alle prosimier findes ogsaa hos 

 primaterne en sin. max., hvis aapning er beliggende i midtre næsegang, 

 baktil begrænset av sideplatens forreste rand (Sevdl's »Sammelleiste») og 

 fortil av nasoturbinale eller dets forlængelse (proc. uncinat.). 



Sin. front, utmunder enten medialt eller lateralt for proc. uncinat. 1 

 det sidste tilfælde er ostiet beliggende i den øverste del av infundibular- 

 spalten. Da frontalhulens utmunding hos halvaperne ligger mellem naso- 

 turbinale og iste bimusling, skulde den efter Seydl hos primaterne, hvor 

 den øverste bimusling er forsvundet, være at finde mellem nasoturbinale 

 og Insertionen av iste hovedmusling. Ostiets t^^piske lokalisation blir alt- 

 saa for menneskets vedkommende, likesom tilfældet er hos gorillaen, recess, 

 ase. I. Med hensyn til de anatomiske forhold i midtre næsegang (den 

 sterkt utviklede iste bimusling og proc. uncinat.) ligner mennesket gorillaen. 



De pneumatiske hulrum hos prosimier og primater veksler i antal og 

 størrelse ikke alene hos de forskjellige arter, men ogsaa inden samme art. 

 Utstrækningen av pneumaciteten er for pattedyrenes vedkommende først og 

 fremst avhængig av artens størrelse (Paulli, 1899). Blandt prosimier danner 

 f eks. sin. max. hos lemur catta en stor hule, som strækker sig helt op i 

 frontale, mens den hos den lille stenops er meget litet fremtrædende. Hos 

 lemur findes desuten hulrum i frontale, hvor Seydl i motsætning til Paulli 

 har fundet rester av endoturbinaler. Ogsaa hos primaterne er pneumaci- 

 teten i høi grad avhængig av artens størrelse. Hos hylobates er den saa- 

 ledes litet utviklet, mens den hos de største arter f eks. orangutangen kan 

 naa betydelig omfang. 



