1914- No- ^- °^^ LATERALE NÆSEVÆGS ETHMOIDALAVSNIT. 33 



præparat maatte omfarves efter følgende fremgangsmaate, som endelig 

 viste sig at fore til maalet: 



a. De nyskaarne snit blev anbragt i 2 — 5 % alk.saltsyreopl. til av- 

 farvning (ca. 3 dage). Efter avfarvningen blev snittene overført i 



b. 70 "/o alkohol til utskylling og 



c. utvasket i vandig op,l. av NaSo^ til neutral reaktion (et døgn eller mere). 



d. Herefter farvedes snittene i vandig indigokarmin. Opl.'s koncentration 

 maatte avpasses efter hvert enkelt præparat fra i — 20 — 30 til i — 70 — 80. 

 Opholdet i farvevæsken varierte fra ca. 9 — 24 timer. Efter farvningen 

 blev snittene ført videre i 



e. alkohol av stigende koncentration til abs. alk. og bensinalk. og tilsidst 

 f opklaret i toluol og indleiret i zyloldamar. 



8. Rekonstruktionen i voks foregik paa den sedvanlige maate. Snittene 



blev avtegnet fem gange forstørret og voksplaterne valsedes i en 



tykkelse av 5X0-1 mm. ^= 0,5 mm. Voksmodellenes størrelse svarer 



saaledes til fem gange størrelsen av præparatene. 



Den her skisserte fremgangsmaate med farvning av de enkelte snit 

 har muliggjort en undersøkelse av benbjelkerne i hele deres længde. 

 Ved dissektion av voksmodellene er der forsøkt at gi et nogenlunde natur- 

 tro billede av cellernes plastiske forhold. 



Fremgangsmaaten har imidlertid baade m. h. t. celloidinindleiringen og 

 snitføringen sine svake sider. Celloidinindstepningen vanskeliggjøres derved, 

 at celloidinet selv i de tyndeste opløsninger ikke utfylder de store kavi- 

 teter, men blir liggende som en smal ramme langs cellevæggen uten altid 

 at yde de tynde benbjelker og deres slimhinder tilstrækkelig støtte under 

 snitføringen. Denne besværliggjøres for de store næsehalvdelers ved- 

 kommende ogsaa derigjennem, at de deler av præparatet, som er rikelig 

 forsynet med bindevæv, yder størst motstand mot kniven, som derfor let 

 vil bringes til at hoppe. Disse vanskeligheter, som ikke helt er overvundet, 

 har bevirket, at snittene ikke altid er blit saa jevne, som ønskelig kunde 

 være, likesom slimhinden paa enkelte av dem er løsrevet fra sit underlag. 



Under celloidinindleiringen skrumper præparatene mere eller mindre 

 ind. Indskrumpningen synes forøvrig i de fleste tilfælde at være meget 

 ubetydelig. Paa enkelte næsehalvdeler fra det iste leveaar maaltes den 

 til ca. I mm. i begge plan. 



Det vil fremgaa av, hvad der her er anfort, at angivelsen av cellernes 

 størrelse kun er av relativ værdi, og at de maal, som opgives, ikke maa 

 opfattes som absolutte. Dette forhold er imidlertid ikke tillagt større be- 

 tydning. For det første er det de indbyrdes relationer mellem furerne 

 og deres cellulære utlopere, som her først og fremst er av interesse, 

 og desuten v'l den unøiagtighet, som maa tages med i betragtning under 

 angivelsen av cellernes størrelse, neppe være stor. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1914. No. i. 3 



