l8 OVE DAHL. M.-N. Kl. 



Imellem Rismaalstind og det syd for den liggende Durmaalsfjeld er 

 der flere botner og trange kløfter. Dette parti benævnes i Tosbotnet 

 Krummen og i en brat ur ned mot denne saaes et par store almetrær 

 sammen med Hypericum hirsntiim, Viburnum Opulus og Asperula odorata. 

 I Krummen findes et større serpentinfelt og paa dette saaes som vanlig: 

 Asplenum viride og Viscaria alpina blandt den yterst sparsomme vegetation. 



I sydøstlig retning gaar fra Tosbotnet mellem Middagstinden og Dur- 

 maalstinden et dalføre Tosdalen 8 à 9 km. indover til Tosdalsvandet, 

 ved hvis ostende Tosdalsgaardene ligger. Dalforet gjennemstrømmes av 

 Storelven og begrænses av meget steile fjeldsider. I den nedre del er der 

 granskog, i den øvre birkeskog. Som ovenfor nævnt er der paa sydøst- 

 siden under Middagstinden mægtige kalk- og skiferstrøk. I liene og paa 

 skrentene er' der derfor her en meget frodig vegetation med en mængde 

 av de planter, der utmerker liene ved Tosenfjorden og under Rismaals- 

 tind. Her findes saaledes ogsaa Ranunculus platanifolius og Trollius euro- 

 paeus samt av fjeldplanter Cystopteris montana, Asplenum viride, Carex 

 rupestris, C. alrifusca, Triticum violaceum, Salix reticulata^ Dryas octope- 

 tala, Astragalus alpinus, Erigeron horealis, og blandt disse som vanlig 

 Arabis hirsuta samt Hypericum quadrangulum. 



I nordlig retning gaar fra Tosbotnet Godvasdalen paa Rismaals- 

 tindens vestside op mot Tverfjeldet og Grundvastind. Nederst er der 

 her granskog, men høiere oppe ved Svartvand og Godvand er der birke- 

 krat og aapne sletter, hvor der er utmerkede engslaatter. Ved de nævnte 

 vand og indover Godvasdalen er der kalkstrok med en flora, der ligner 

 den for Rismaalssletten og Tosdalen anførte. Særskilt bør nævnes, at 

 indenfor Tosbotnet er Aspidium montanum mangesteds den dominerende 

 bregne. 



Tverfjeldet naar en høide av ior7m. Mot Godvasdalen findes 

 paa nogle steder Dryas octopetala, Salix reticulata og Carex rupestris, men 

 ellers er der oppe paa fjeldet likesom paa de tilstotende høieste partier av 

 Rismaalstinden kun en fattig og triviel høifjeldsflora med planter som 

 Ctyptogramma crispa, Poa alpina vivipara, Aira alpina, Carex rufina, C. 

 saxatilisj C. lagopina, Luzula arcuata, L. Wahlcnbcrgii, Ranunculus pyg- 

 maeus, Epilobium lactiflorum, E. Hornemanni, E. alsinifolium, Cardamine 

 bellidifolia foruten de aller almindeligste hoifjeldsplanter. 



Paa Çeldets østskraaning ligger der snebræer og mot nordvest er der 

 en I 031 m. høi top, der ved en smal eg er forbundet med den likeledes 

 øverst oppe snedækte Grundvastind (i 076 m.), hvorover grænselinjen mot 

 Vefsen gaar. Paa vestsiden av Grundvastind ligger det høieste fjeld paa 



