66 OVE DAHL. M.-N. Kl. 



viride, Carcx glauca, C capillaris, Arenaria serpyllifolia, Saxifraga oppo- 

 sitifolia, S. aizoides, S. Cotyledon, T halidriim alpimim, Draba incana^ Rosa 

 glauca, R. mollis, Dryas, Afithyllis Vidncraria, Linuui, Viola tricolor, Gen- 

 tiana campcstris, Erigeron acer. 



I lyngmarken saaes her likesom paa Vega Triodia decumbens og paa 

 torvmyrene foruten de samme planter som paa Vega: Carex livida samt 

 Veronica scutellata (sumper omtrent midt paa øen med Ranunculus Flam- 

 mula og Sparganium affiuc {^)). 



Strandfloraen stemmer ogsaa i det hele med den fra Vega anførte. 

 Nævnes skal her kun : Rumex crispus. Polygonum aviculare (forma), Suaeda 

 maritima (Strandviken, nær sydspidsen), Gentiana aurca, G. detonsa, G. Ama- 

 relia, Linaria vulgaris samt i strandsumper Potamogeton pectinatus. 



Av ovenstaaende topografisk-floristiske oversigt fremgaar det, at vege- 

 tationen i de her omhandlede sydligste herreder av Helgeland i alt væsent- 

 lig stemmer med de nordligere, der er omtalt i første del av denne av- 

 handling. Rikest og interessantest er den ogsaa her paa glimmerskifer- 

 marmorformationen. Ute ved kysten træfter man saaledes ogsaa her paa 

 denne formation i lavlandet flere fjeldplanter (som Carex rupestris, Salix 

 reticulata, Saxifraga oppositifolia, Dryas octoprtala, Erigeron borealis) voks- 

 ende i selskap med sydligere lavlandsplanter (som Arabis hirsuta, Anthyl- 

 lis Vulneraria, Epipactis atrorubens). Likeledes forekommer øverst paa 

 fjeldene i de indre trakter paa den nævnte formation en i det hele rikere 

 fjeldflora, hvoriblandt Dryas og ende! av dens følgeplanter er mest frem- 

 trædende. Samtlige de for hele nordpartiet I. s. 130 nævnte karakterplanter 

 {Carex pedata, C. atrifusca, Cobresia Bellardii, Chamaeorchis alpinus, Astra- 

 galus oroboides, Oxytropis lapponica) gjenfindes ogsaa i de sydligste herre- 

 ders indre fjeldpartier, men her er disse kolonier langt mere spredt og 

 mindre rikholdige. Dette har sin grund i, at de indre fjeldpartier her for 

 størstedelen dannes av for plantevæksten ugunstigere (mindre ïet smuldrende) 

 bergarter (granit og gneis) end tilfældet er i nordligere distrikter (Vefsen, 

 Hatfjelddalen og Ranen). Rikest er disse kolonier i de sydlige herreder 

 inde i Tosenfjorden, men selv saa langt ute som paa Repparfjeldet ved 

 denne fjords munding og paa Sæterfjeldet mellem Velfjorden og Vik træffer 

 man rikholdige samlinger av de fleste av de ovenfor nævnte planter. Hele 

 denne rikholdige fjeldflora er saaledes utbredt paa glimmerskifer-marmor- 



