78 OVE DAHL. M.-N. Kl. 



med en ensformig lyngvegetation og karakterplanter, som Molinia, Carex 

 panicea, Scirpus cespitosus, Luziila inultißora, Narthcciuni, Polygonum vivi- 

 parmn, Potentilla erecta, Canins snecica, Betiila nmia. Av og til avbrytes 

 dog disse torvmyrer av mere eller mindre fugtige partier med Eriophora 

 og Carices eller av sumper med dynd- og vandvegetation, hvorom neden- 

 for. I kyststrøkene, hvor torvlaget over sand- og rullestensunderlaget er 

 tyndere, faar man mangesteds, som paa den sydligere vestkyst, mere ut- 

 prægede lyngmoer med \h\andet Jni/ipe rus, Fest nca oviiia, Nardus stricta 

 o. s. v. I denne vegetation kan da ogsaa optræ fjeldplanter som Dryas, Silène 

 acaulis, Equisetum scirpoidcs (saaledes paa Vega, se ovenfor s. 59 og paa 

 Leka iflg. B. Kaalaas), der dog i regelen skyldes skjælsanden eller skifer- 

 gruset under det tynde, ofte tildels avflækkede torvlag. 



Foruten Betula iiaua vokser av større busker paa myrene særlig: Sa- 

 lices (navnlig Salix lapponum, S. glauca, S. aurita, S. uigricai/s, S. pent- 

 andrd), Myrica Gale, Betula pubesccns og Alnus incaiia. 



Paa ældre, noget tørrere myrer findes ogsaa ofte furutrær, men som 

 oftest i noget forkrøblet skikkelse eller som gamle, uttorrede stubber. 



Fra fjeldmyrene i subalpine, indre strøk kan foruten de fleste av 

 de nævnte planter nævnes: Aira atropurpurea, Carex capitata, C. aquatilis, 

 C. pulla, C. rotuiidata, C. sparsiflora, Junciis castaueus, J. arcticus, Stellaria 

 alpestris, Epilobium Hornemanni, E. alsinifolium, Pedicularis Sceptrum Caro- 

 liiuim, Piiiguicula alpina. I kysttraktene dominerer særlig Scirpus cespitosus 

 og Narthecium ogsaa paa myrene i fjelddalene. 



Torvmyrene danner i kystdistriktene en væsentlig del av utmarken 

 •der har en ensformig, men ofte noget uensartet vegetation (se særlig vege- 

 tationen paa Træna s. 57 flg.), der dog ved opdyrkning mangesteds kan 

 forvandles til forholdsvis godt england. 



Græsmyrene og de dertil ofte grænsende vandsyke enger og diker ut- 

 gjør mangesteds i kyst- og fjeldtraktene et vigtig slaatteland (myrslaatten). 



Som eksempler paa myrvegetationen kan fra lavlandet henvises til 

 I s. 20 (Aisten), I s. 26 (Tjøtta), I s. 39 (Dønna), I s. 57— 69 (øene i Træna), 

 I s. 73 iSjona), I s. 82 (ved Mosjøen), Is. 84 (øverst i Bjernaadalen); II 

 s. 50 (Torgøen), II s. 53 (Brønnøsund), II s. 10 (Terraak), II s. 27 flg. 

 (Heggehalvøen), II s. 44 (Somnes), II s. 58 (Vega); fra de indre fjeld- 

 trakter til Is. 81 (Øifjeld), Is. 87 (Fiplingdalen), I s. loi ( Varnvand), I s. 104 

 (Spjeltfjelddalen), II s. 22 (Vasbygden), II s. 36 (indenfor Lomsdalen). 



Her bør ogsaa nævnes vegetatfonen paa den fugtige mosbund ved op- 

 kom (kolde kilder), hvorav især bør nævnes: Epilobia (Epilobium palustre, 

 E. Hornemanni, E. alsinifolium), Stellaria nemorum, Circaea alpina, Montia. 

 Samtlige spredt — enkeltvis. 



