E 



erst n34ig har jeg faat anledning til at se et av Guxxar Andersson 

 og Selim Birger for et aars tid siden utgivet arbeide: Den norrländska 

 florans geografiska fördelning och invandringshistoria med särskild hansyn 

 till dess sydskandinaviska arter (Norrländskt Handbibliotek, Uppsala 191 2). 



Her gives der side 30 — 32 en omtale av Axel Blytts gruppeind- 

 deling av den norske flora, hvorpaa jeg maa henlede opmerksomheten. 



Jeg tillater mig forst at avtrykke denne kritik i dens helhet: 



Axel Blytt meddelar 1876 i »Forsøg til en Theori om Indvandringen 

 af Norges Flora under vexlende regnfulde og terre Tider« for forstå 

 gangen den gruppindelning af den norska floran, som utgjorde det egent- 

 liga grundlaget till hans vidtgående teori om »växlande regnrika och torra 

 tider«. Han uppdelar floran i sex grupper. Den forstå är ark tisk a växter, 

 »som till större delen äro vanliga på fjällen i landets nordliga delar«. 

 Denna grupp sammanfallar i allt våsentligt med hvad vi ofvan sammanfort 

 under namnet Ijällarter, ett namn, som i alla atseenden torde vara lämp- 

 ligare i svenskt språkbruk och vetenskapligt riktigare; detta så mycket mera 

 som ej få arter träffas i vara fjäll, hvilka ej lefva inom det arktiska haltet. 

 I senare arbeten (Zur Geschichte der Nordeuropäischen besonders der 

 Norwegischen Flora s. 10 o. 28 i Englers Bot. Jahrb. Bd. 17. 1893) talar 

 Blytt äfven om subglaciala arter. Detta begrepp synes afse en del 

 arter, som ha sitt hufvudtillhåll i fjallens björkregion och det nordliga barr- 

 skogsbältet. Det skulle således narmast motsvara den ofvergångsgrupp vi 

 urskiljt mellan fjällarterna och de nordiska arterna. Att for närvarande be- 

 lägga denna med ett särskildt namn är kanske icke nödigt. De kunde, 

 om man så ville, kallas björkregionsarter. 



Blytts andra stora hufvudgrupp är den subarktiska. Namnet har 

 han gifvit därför »att flera af dessa arter forekomma på Sydgrönland«, 

 men å andra sidan ha de, enligt Blytts egen framställning, uppenbarligen 

 sin hufvudsakliga utbredning inom Skandinaviens nordliga och mellersta 

 delar. Någon klar skillnad mellan denna grupp och Blytts nästa, den 

 boreala, finnes knappast. 



