1914- ^^- 5- BEM. TIL G. ANDERSSONS KRITIK AV A. BLYTTS PLANTEGRUPPER. 7 



Naturvidenskaben 5 R. 5 B., Kjebenhavn 1878, s. 81 flg. som i Engler 

 Botan. Jahrb. B. II, 1882^. At Gunnar Andersson ikke har benyttet eller 

 citerer sidstnævnte avhandling, synes merkelig, da det er den første av- 

 handling hvori A. Blytt i dette tidsskrift fremsætter sin teori om klimat- 

 vekslingen og dennes forhold til plantegrupperne. Paa sidstnævnte sted 

 (og det dermed ordret stemmende sted i det nævnte danske tidsskrift fra 

 1878, s. 87) heter det s. 6: »Die subarktische Flora ist über das ganze Land 

 verbreitet. In ihrer Gesammtheit betrachtet trägt dieselbe einen insularen 

 Charakter, denn ihre Arten scheuen in der Regel das Küstenklima nicht 

 oder lieben zum grossen Theil sogar feuchte Standorte. In schattigen Wäl- 

 dern und auf feuchten Abhängen wird diese Gruppe am charakteristischsten 

 vertreten durch Mulgcdiimi alpinum, Aconitum septentrionale y Archangelica 

 und Angelica, den grossen weissblühenden Ranunculus acorÀtif alius, ver- 

 schiedene grössere Farne und Gräser und mehrere andere. Dieser sub- 

 arktischen Flora gehören ebenfalls die meisten unserer Torf- und Moor- 

 pflanzen an, z. B. Menyanthes, Triglochin palustre, Coniarum, Pinguicula 

 vulgaris, Andro)neda polifolia, Myrtillus uliginosa. Aber auch andere Be- 

 standtheile sind dieser Flora nicht fremd. Denn auf den trocknercn Gras- 

 flächen unserer Hochgebirge begegnen wir einer anderen Gruppe von 

 Arten, die nicht arktisch sind, z. B. Chanuxenerion angustifolium, Lotus 

 corniculatus, Ranunculus acris, Cerefolium silvestre, GeraJiiuni silvaticum, 

 Alcheniilla vulgaris, Geum rivale u. a. m. Zur subarktischen Flora ge- 

 hören von unsern Bäumen und Büschen unter anderen die Bergbirke 

 {Betula odorata), die Kiefer und Fichte, die \'ogelbeere (Sorbus Aucuparia), 

 der Faulbaum [Prunus Padus), die Espe (Populus trcnnila) und die graue 

 Erle {Alnus incana).'^ 



En fuldstændig fortegnelse over hvilke arter han regner til denne og 

 de øvrige grupper leveres i »Nachtrag« til denne avhandling. Man vil 

 herav kunne se, at denne gruppe var meget vid og, som det avhandlingen 

 ledsagende kart utviser. omfatter den nærmest de arter der ei tilhører 

 nogen av de øvrige grupper. 



At denne gruppe var av temmelig heterogen beskaftenhet indsaa 

 A. Blytt allerede fra første stund av. Den indbefattet jo saavel de fug- 

 tige vidje- og birkeliers samt myrenes flora som naaleskogenes, »indeholder«, 

 som han i det nævnte danske tidsskr. s. 104 sier, »baade Arter, som ynde 

 Fugtighed, og Arter, som voxe paa tørre Steder«. Allerede dette syntes 

 ham at tyde paa klimatvekslinger inden den subarktiske periode. Herpaa 

 mente han at finde synlige beviser ved sine kalktuf- og torvmyrunder- 



l Die Theorie der wechselnde" kontinentalen und insularen Klimate. 



