lO OVE DAHL. M.-N. Kl. 



Auch einige südliche Alpenpflanzen, die aus den Alpen Mittel- und 

 Südeuropas stammen, kommen bei uns als Relikten vor und sind wahr- 

 scheinlich ziemlich früh zu uns gekommen. Als solche sind zu nennen : 

 Phyteuma spicatum, Campanula barbata, Gentiana purpurea, G. Burseri, 

 Hieracium aurantiacum, Meum athauianticum, Nigritella angustifolia. 



Diese Andentungen zeigen, dass vielleicht auch die älteren wechseln- 

 den Perioden in der Verbreitung der älteren Florenelemente ihre Spuren 

 hinterlassen haben. Ich bin aber noch nicht im Stande über diese älteren 

 wechselnden Perioden näheres zu berichten, und es ist nicht möglich zu sagen, 

 welche Arten dem subglacialen, dem subarktischen und infraborealen Elemente 

 angehören. Durch das häufige Auftreten auch der ältesten Wurzelschicht 

 sind aber meiner Meinung nach auch diese wechselnden Perioden sicher 

 gestellt. 



Skjønt A. Blytt her indskrænker sig til disse antydninger om de 

 nævnte undergruppers floristiske elementer, kunde det maaske dog ligge 

 nær, siden han henfører fjeldbirk, asp og vidjer til den subglaciale og 

 furuen til den subarktiske periode, at henføre ikke blot, som han selv gjør, 

 Archangelica, men ogsaa andre av vore subalpine liplanter (som Mulgediun 

 alpinum, Aconitum, endel høie græsarter og bregner^) til den subglaciale, 

 men naaleskogenes flora til den subarktiske periode. 



Hvad Blytt selv mener med sin boréale flora fremgaar tydelig av 

 det ovenfor anførte sted i hans »Theori om Indvandringen«. Den be- 

 tegnes her væsentlig som »løvskovurernes flora«. Fleresteds taler han 

 om denne i sin avhandling, saaledes s. 9 flg. om den flora, der fins »under 

 de bratte Bergvægge i Urer af nedrasede Stene« blandt hassel, aim, lind 

 og løn, en flora, der »behøver megen Varme og ikke kan være indvandret, 

 førend Sommervarmen var blevet stærk« (s. 70). Istedetfor at gjengi dette, 

 som Blytt fremhæver som det karakteristiske ved gruppen, leverer G. Anders- 

 son et misvisende utdrag av Blytts forholdsvis uvæsentlige bemerkninger 

 om utbredelsen av gruppens arter. Ved at læse litt i avhandlingen, for 

 eksempel paa de ovenfor anførte steder, maatte Andersson snart ha ind- 

 set, at Blytts boréale flora i alt væsentlig svaret til sydbergenes. Blytt 

 sier jo ogsaa at den behøver megen varme, og selve avhandlingens titel 

 »under vexlende regnfulde og tørre Tider« maatte jo tilsi G. Andersson, 

 at den ikke væsentlig var identisk med den foregaaende fugtige subarktiske, 

 og at hans opfatning, at den kunde_ sammenfattes med denne under hans 

 nordiske, maatte være urigtig. 



^ Sammenlign det ovenfor anførte sted fra Englers Jahrb. II s. 69. Denne gruppe kom- 

 mer da, som ogsaa Andersson formoder, nærmest til at svare til hans mellemgruppe 

 mellem hans „fjällarter" og ,,nordiska" arter (se hans avhandling s. 100). 



