1914- No. 5- BEM. TIL G. ANDERSSONS KRITIK AV A. BLYTTS PLANTEGRUPPER. I3 



framhålla ingalunde så skarpt expositionens inflytande som en främling, 

 den svenske forskaren V. T. Holm, minder van vid denna natur. I hans 

 skildring af färden fràn Sulitelma ned langs Gerdalsälfven^ heter det s. 169: 

 Få de mot norr vända klipporna nedhängde Saxi/raga Cotyledon i rika 

 festoner, och nästen fotshög Erigeron iiniflonis, yppiga 5<7//.r-arter och 

 andra aister af fjällfloran prydde bergspringorna. På den mot soder slut- 

 tande delen af bergen var växtligheten, ehuru af öfvervägande fjällnatur, 

 dock uppblandad med månget lån ifrån södern, såsom Hicracinm saxifragum, 

 RatuDuitlus polyanthemos, Fragaria, Rosa iitol/issinta jämte de ofvan upp- 

 räknade växtarterne {BlecJinnw, Narthecinm, Campanula lafifolia, Galium 

 triflontm, Stachys silvatica). 



Lättbegripligt nog var det den i nordligaste Norge arbetande J. M. 

 Norman, som forst bland de norska botanisterna füllt klart och medvetet 

 framhöll expositionen som en hufvudfaktor. Kontrasten mellan sydbergen 

 och det öfriga landets flora blef häruppe i Nordlandet vida mera påfal- 

 lande an langre soderut. 



Endast en enda sydbergsforekomst skall har nogot omtalas, nämligen 

 den markliga Junkerdalsuren.« 



Dernæst leveres en sammenstilling av alle herfra kjendtc arter efter 

 J. Dyrings arbeide og optegnelser av Selim Birger. 



Hvad selve ekspositionen angaar, maa nok A. Blytt sies mangesteds 

 skarpt nok at ha aksentuert dens betydning for sydbergenes vegetation, 

 saaledes i det ovenfor anførte utferlige citat fra Engl. Jahrb. II, s. 4 »Auf 

 den der Sonne ausgesetzten Schutthalden herrscht an warmen Sommertagen 

 eine brennende Hitze«. Jeg skal desuten ogsaa anføre hans skildring av 

 vegetationen under de saa karakteristiske bratte porphyrvægger i Asker, 

 Bærum og Lier (Christiania og Omegns Phanerogamer og Bregner, Chri- 

 stiania 1870 s. 33 flg.): »I de Urer, der vende mod Solen, hersker paa 

 klare Sommerdage en brændende Hede under de høie Fjeldmure. Nederst, 

 hvor Uren gjerne er dannet av grovere Materiale, er den nøgen, og der 

 findes kun smaa Moser og Lavarter paa Stenene; men høiere oppe lige 

 under Fjeldvæggene, hvor Stenene og Gruset er finere, skygge tætte Krat 

 av Løvtrær, som ville have det lunt og varmt, saasom Alm, Lind og 

 Sølvasald {Sorbus Aria), over en rig og afvexlende Flora af sydligere 

 Planteformer, hvoriblandt enkelte af vore sjeldnere Arter, saasom Vicia 

 pisiformis, Bromiis asper, Fcstuca silvatica, Geranium lucidum o. fl. ]tg 

 kan ikke noksom anbefale saadanne Urer til Botanikernes Undersøgelse. 

 Ogsaa i Sogn har jeg fundet deres Flora over al Forventning interessant.« 



1 En resa i Lappland och Norge. Bot. not. 1875, s. 72-80, 169—179. 



