14 OVE DAHL. M.-N. Kl. 



Og hvad nu selve den paastand angaar, at A. Blytt for meget har 

 fæstet sig ved de ulikheter berggrunden fremkalder, saa skal jeg henvise 

 til hvad han siger herom i sin »Theori om Indvandringen« s. ii, efterat 

 han forut har fremhævet, at dersom urene har en heldig beliggenhet mot 

 solen og forholdene ellers er gunstige, man da her har en særdeles rik 

 og avvekslende flora, samt git en med de foregaaende ganske stemmende 

 skildring av urene og deres vegetation. Han bemerker da s. ii: »Saa- 

 danne Urer har jeg undersøgt i de forskjelligste Dele af Landet og fundet 

 deres Flora meget ensartet. Bergartens chemiske Sammensætning er 

 uvæsentlig. Thi i Augitporphyr- og Skiferurerne under de bratte Porphyr- 

 vægge i Asker og ved Holsfjorden (400 — 800' o. H.) nær Christiania, i 

 Granituren under Horterkollen i Lier, i Sogns Kvartsskifer- og Gabbro- 

 urer ved SogndalsQorden og Lysterfjorden samt i Aardal (ved Afdal og 

 Vetti indtil i 700' o. H.), i Gneisurerne i Stadsbygden ved Throndhjems- 

 Qorden (8— 900' o. H.), i Glimmerskifer- og Kalkurerne i Ranen (66^ 15 n. 

 Br.), overalt findes en Flora, som umiskjendelig bærer det samme Præg 

 og som paa disse langt fra hverandre liggende Steder er af en mærkelig 

 ensartet Natur.« Derimot fremhæver han ogsaa, hvilken rolle bergartenes 

 fysiske egenskaper spiller for urenes vegetation. I hans avhandl. Chr.a 

 Omegns Phanerogamer og Bregner s. 34 heter det herom: »Hvor Naturen 

 ved Nedstyrtningen har sørget for at knuse de haarde Klipper til fint 

 Grus, frembringer Porphyren en Vegetation, som har stor Lighed med den 

 Vegetation, som man ellers pleier at træffe paa de opsmuldrede Kalkstene 

 og Lerskifere, hvor de physiske Forhold ere omtrent de samme.« Særlig 

 er denne bergartenes forvitringsgrad av betydning for vegetationen vest- 

 og nordpaa. Herom kan f. eks. henvises til A. Blytts uttalelser i det 

 oftere eiterte danske tidsskr. fra 1878 s. 90: »Iagttagelserne i Dal og paa 

 Fjæld lære, at Arterne kun under bestemte klimatiske Forhold ere knyttede 

 til et bestemt Underlag, men at de under andre klimatiske Betingelser 

 stille andre Fordringer til Underlaget. Kontinentale Arter, som i de syd- 

 østlige Egne uden Forskjel voxe paa Kalk, Gneis, Porfyr, Skifer o. s. v., 

 ere ofte vest- og nordpaa bundne til den tørre, varme Kalk; og omvendt 

 findes paa den- fugtige Vestkyst endog Sumpplanter ofte paa bratte Berge 

 og i Urer, hvor de i et tørrere Klima ikke kunne voxe.« 



Interessant er det ofte i vore ytre fjordtrakter vest- og nordpaa at 

 iagtta kampen mellem dette boréale, og det fugtighet elskende subarktiske 

 element. Her faar selv paa solsiderne, hvor underlaget er av haardere 

 beskafFenhet, ofte det subarktiske element overtaket, saa det boréale ind- 

 skrænkes til smaa oaser nede i urene eller høiere oppe oftest under et av 

 de nævnte trærs (særlig en alms) skyggefulde kroner, medens det subark- 



