l6 OVE DAHL. M.-N. Kl. 



Om de i Norge forekommende fossile Dyrelevninger fra Ovartærperioden 

 (Chr. a 1865) finder man ved Sars' artsgrupper med Blytts egen haand- 

 skrift ved de arktiske arter tilfoiet »arct. subarct.«, ved de boréale arter 

 »boréale« og ved de lusitanisk-middelhavske arter »atlant.«. I forhold til 

 den sidste gruppe betegner her den boréale arter av »germanisk-keltisk 

 Oprindelse« (se Sars 1. c. s. 52). Særlig synes Forbes at ha brukt ordet 

 boreal om den dyregruppe, der optraadte langs de nordlige kyster av Bri- 

 tanien (1. c. 361). 



Om den plantegruppe, der særlig karakteriserer vore mot syd ven- 

 dende urer, har nu ordet boreal været almindelig anvendt i den skandina- 

 visk-botaniske literatur siden Blytts tid. Det burde ikke G. Andersson 

 være uvidende om. Han kan jo ogsaa finde oplysning herom i Englers 

 Entvvickelungsgeschichte der Pflanzenwelt I. s. 193, hvor der fins en grei og 

 kortfattet oversigt over Blytts grupper og deres betydning, hvis han ei 

 vil læse derom i arbeider av Blytt selv og hans elever. Jeg maa dog 

 særlig henvise ham og andre interesserte til »Nachtrag« til Blytts oven- 

 for omtalte avhandling i Englers Jahrb. II. 1882. Her meddeler Blytt 

 en detaljeret fortegnelse over hvilke arter han selv henfører til sine hoved- 

 grupper. Særlig vil jeg henvise G. Andersson til A. Blytts fortegnelse 

 over den boréale gruppe. Han vil her kunne gjenfinde de fleste av de 

 sydlige arter, han anfører for sine sydberg (heriblandt f. eks. Anthyllis, 

 Cotoncaster, hassel, ask og Priants avium). At saavel denne gruppe som 

 de tre sidste, den atlantiske, subboreale og subatlantiske, omfatter sydlige 

 arter, indsaa selvfølgelig Blytt tilfulde. Utskillelsen av disse sidste som 

 tre særskilte grupper hadde dog ikke bare hensyn til klimatvekslingen, 

 men ogsaa til den forskjel det nu engang er i vort land mellem floraen 

 paa vestlandet, paa silurfeltene ved Kristianiafjorden og paa sørlandet. 



Hvad navnet »subarktisk« angaar, saa vilde Blytt derved betegne 

 baade det stedlige forhold, at de vokste i fjeldliene, altsaa nedenfor fjeld- 

 viddens arktiske planter, og at de i tid var indvandret efter disse. Det 

 tør dog ogsaa mindes om den forringende betydning (noget, litt), som præ- 

 fikset sub oftest har i adjektiviske sammensætninger i latin. Herved vilde 

 gruppen betegnes som en, der ei er fuldt saa arktisk som den foregaaende. 

 Lignende betydning kan ogsaa lægges i ordene subglacial, subatlan- 

 tisk, subboreal ved siden av tidsbetydningen. 



At benævnelsen arktisk ikke er korrekt at anvende for alle vore 

 fjeldplanter indsaa Blytt selv fuldt vel. Han regnet derfor ogsaa endel 

 av disse, der ei egentlig hører fjeldvidden til, til sin subarktiske gruppe 

 (smlgn. ovenfor s. 9) og benyttet i senere arbeider som i Englers Jahrb. 

 XVII. Beiblatt s. 29 arktisk-alpin om denne gruppe for dermed ogsaa at 



