56 ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl . 



arter forlader norden meget senere end de gamle. Dette er f. eks. tilfældet 

 hos de fleste af vaderne. 



Men variationerne i tiden for nordtrækket kan ikke forklares paa denne 

 maade. *■ 



Som tidligere nævnt, har de fleste arter sommer- eller høstdragt eller 

 ialfald rester af den sidstnævnte ved ankomsten til Sydafrika, og hel eller 

 delvis vaardragt ved afreisen nordover. 



Ved undersøgelser af Tringa snbarquata i Saldanha Bay viste det sig, 

 at anlægget af hækkedragten indtraf samtidig med eller lidt efter at genera- 

 tionsorganerne var begyndt at svulme. Sterile fugle har altid afvigende 

 dragter, og ved kastration af andrikker har man fundet, at de derved tabte 

 evnen til at anlægge hækkedragten. Det synes saaledes givet, at anlægget 

 af hækkedragten dirigeres fra kjønskjertlerne, sandsynligvis ved en intern 

 sekretion. Dette synes ogsaa at gjælde de arter, hvis hækkedragt for en 

 væsentlig del fremkommer ved slid af høstdragtens fjærkanter. 



Af dragten tør man altsaa slutte sig til generationsorganernes tilstand. 



Som tidligere nævnt, antog snepperne i Saldanha Bay sommerdragten 

 til meget forskjellig tid og trak væk, naar denne var udvokset. 



Det ligger da nær at slutte, at de fugle, som trækker nordover tidligst 

 om vaaren, tilhører de sydligst bækkende stammer. Hos de nordligste 

 stammer indtræffer generationsorganernes svulmning og dragtskiftet senere, 

 — paa et tidspunkt, da de først afreiste fugle allerede er ankommet til 

 Nordeuropa. 



Denne hypothèse høres meget rimelig ud ; men den forklarer dog ikke 

 helt de \ariable træktider for enkelte høiarktiske arter, f eks. Tringa 

 snbarquata. Denne art er ikke paatruffet bækkende længere syd end ved 

 Jenisei-mundingen, og om vi antager, at hovedmassen hækker paa det 

 nordligste Taimyr og i Nikolaus den adens land, saa skulde neppe for- 

 skjellen paa hækketiderne blive saa stor, som dragtskiftet i Sydafrika tyder 

 paa. Men det kan jo ogsaa tænkes, at mange hækker i endnu nordligere, 

 ukjendte polarlande, — eller at de flokke, som sees i vinterdragt i Sydafrika 

 langt ud i april, enten slet ikke trækker nordpaa eller leverer en væsentlig 

 kontingent til de hos os »oversomrende« sterile individer. 



De trækfugle, som optræder i Sydafrika, er med faa undtagelser gode 

 flyvere. Hovedmængden af dem følger en østlig trækvei over Nildalen,- de 

 store sjøer og Mozambique. De viser sig gjerne først i det nordøstlige 

 Transvaal, Zululand og Natal og spreder sig derfra ud over hele Sydafrika. 

 Mange af dem er ikke europæiske, men asiatiske fugle. For enkelte arters 

 vedkommende synes det sidste at være tilfældet med hovedmassen (sml. 



