58 ØRJAN OLSEN, M.-N. Kl. 



solen op og stiger raskt, regnet ophører; det damper af jorden og træerne, 

 som tørrer raskt. I disse morgentimer har fuglene sin bedste tid; de 

 kommer frem fra sine smuthuller, og snart gjenlyder den ugjennemtrængelig 

 tætte og sammenfiltrede skov av tusinde ukjendte stemmer. Men ved 11- 

 tiden stilner det atter af, heden — som undertiden kan stige til over 

 50 grader celsius — bliver for trykkende for skovens befjærede beboere, 

 de gjemmer sig væk i det tætteste løvverk. Solen oser saa nogle timer 

 ned over en næsten sovende natur. Fordampningen er saa sterk, at luften 

 bliver usigtbar, tilsløret. Langs havstranden, hvor Sydhavets mægtige 

 bølger brydes i imponerende skavler mod den ophedede sand, skjules alt 

 i en hvid taage af fordampende vand. 



Ved 5-tiden om eftermiddagen vaagner naturen atter til liv. Men nu 

 er det insekterne, som fører an. Med alle de lyd-apparater, som staar til 

 deres raadighed, opfører de en pibekonsert saa høitlydende og vedvarende, 

 at fuglene beskjæmmet tier stille og mangen nervøs nyankommen europæer 

 næsten geraader i fortvilelse. Ved 6 — 7-tiden indfinder regnet sig paany 

 og bringer de fleste af konsertgiverne til taushed. 



Natal er et terrasseland, som stiger sterkt mod det indre. Man be- 

 høver derfor ikke at fjerne sig langt fra havet, før naturen skifter og faar 

 et subtropisk præg. Landet bliver aabnere med græssletter, plantager, 

 store »wattle-trees«-plantninger og partier af oprindelig »bush«. Paa Dra- 

 kensberg — Sydafrikas alper — falder endog nu og da sne; men disse 

 snelandskaber minder ikke meget om vore egne. 



De indre kolonier — Transvaal og Oranjefristaten — bestaar for det 

 meste af flade, uoverskuelige, skovbare sletter, bestrøet med talløse termit- 

 tuer og løse stene og tyndt bevokset med stivt ørkengræs. De faa trær, 

 som nutildags findes paa steder med tilstrækkelig fugtighed, er som regel 

 plantet. I de lavereliggende dele af Nord-Transvaal og Rhodesia har man 

 frodigere græsbevoksede landskaber med spredte trær, men desværre ogsaa 

 med farlige febre, hvorfor den største del af landet ikke udnyttes af 

 europæerne. 



Klimatet er over næsten hele dette omraade meget tørt med særdeles 

 varme dage og kjølige nætter. Om sommeren tørrer alt — ogsaa elvene — 

 ud i den grad, at landet faar et ørkenlignende udseende. Da jeg besøgte 

 boer-kolonierne, fandtes der selv i Vaal River ikke en draabe vand, og 

 de spredte, for det meste af regnvand dannede smaavande (»vleis«) var 

 svundet ind til skidne sumpe, hvor kvæget søgte hen for at svale sig. 

 Ofte var kun den lerede, udtørrede og opsprukne bund tilbage. 



Sydvest for boer-kolonierne kommer man over i det vidstrakte Karroo- 

 distrikt, som om sommeren er en eneste brændende, støvrygende ørken. 



