1914- ^O- 6. NORDLIGE TRÆKFUGLE 1 SYDAFRIKA. 63 



Fugletrækket. Delvise trækfugle. Æglægning i syden. 

 Stationære fugle af palaearktisk oprindelse. 



De palaearktiske fugles træk maa tænkes fra forst af at være opstaaet 

 paa grund af næringsmangel. Fuglene har flyttet undaf for vinteren. Der- 

 for er trækket mest udpræget i de nordligste egne. Arter, som i Ishavs- 

 egnene er afg^iorte trækfugle, kan i s\-dligere strog af den palaearktiske 

 region være streiftugle eller endog standfugle. 



I tidernes løb er trangen til at trække væk blevet til et instinkt 

 i trækfuglenes natur. Fangne fugle, som aldrig har seet sine fritlevende 

 slegtninge, bliver under træktiden urolige og flyver ustanselig rundt i 

 værelset. Mange fugle reiser sydover, fer høstveiret indtræffer, medens de 

 endnu har overflod af næring. 



Men dette instinkt er hoist forskjellig udviklet, ikke alene 

 hos forskjellige arter, men ogsaa hos forskj eilige individer 

 afsammeart. Et velkjendt eksempel er de to meget nærstaaende 

 arter hortulanen {Emberiza Jiortulmia) og g u 1 s p u r v e n (£. citrinella). 

 Den første er hos os udpræget trækfugl, den sidste stationær. Hvad talrige 

 andre fugle angaar, trækker vistnok de fleste væk, men et mindre antal 

 overvintrer — ■ særlig i milde vintre — ogsaa i S3'dnorge. Grænserne 

 mellem trækfugle, streiffugle og standfugle er idethele meget svævende, og 

 i mange tilfælde øver tilfældige veirforhold en betydelig indflydelse paa 

 trækket. 



Fugletrækket kan heller ikke forklares alene ved dette »instinkt«. 

 Hukommelsen og den i tidernes lob erhvervede erfaring spiller 

 utvilsomt en stor rolle. 



Fuglenes erindring er utvilsomt meget skarp. Naumann havde endel 

 tæmmede vildgjæs, som han én gang hvert aar pleiede at lange med et 

 net for at klippe svingfjærene af dem. De var i almindelighed meget tamme, 

 men hver gang han kom med nettet, flygtede de i største forskrækkelse. 

 De huskede altsaa dette fra aar til aar. 



En mængde fugle synes at holde sammen parvis for hele livet. 

 Om de skilles under træktiden og hver for sig kanske gjennemreiser den 

 halve jordklode, finder de altid — saafremt de er ilive — hverandre igjen 

 ved redepladsen næste aar. Dette kunde de ikke gjore, hvis de ikke 

 huskede stedet og hverandre. 



At f. eks. b i æ d e r e n i Sydafrika aar efter aar overnatter i de samme 

 trær, viser jo ogsaa, at den maa huske disse sovepladse. 



