1914- No. 6. NORDLIGE TRÆKFUGLE I SYDAFRIKA. 69 



land er jo ogsaa Afrika. Deri har man muligens for en væsentlig del 

 forklaringen til, at saa mange af de trækfugle, som forbliver i Afrika 

 under den europæiske sommer, er sterile individer eller ikke udvoksede 

 ungfugle. 



Det nedarvede instinkt til at trække er som tidligere nævnt af meget 

 forskjellig styrke saavel hos de forskjellige arter som hos forskjellige indi- 

 vider af samme art. Hos mange trækfugle, som ved tiden for nordtrækket 

 er sterile, vil dette instinkt være sterkt nok til, at de folger sine stamme- 

 frænder nordover. Men da de ikke kan hække, skiller de sig et eller andet 

 sted paa veien fra og streifer om paa egen haand. Man har i Europa i 

 disse gaadefulde flokke af sterile fugle fundet gamle eksemplarer i fuld 

 vinterdragt i mai og med overgang til sommerdragten i august. De syd- 

 afrikanske fund af f. eks. Sfen/a fluviatilis i vinterdragt i Juni og juli 

 er tidligere nævnt. \'ed ovenstaaende antagelse vilde disse fund bedre 

 kunne forklares. 



Paa ovennævnte maade danner der sig altsaa specielle sydafri- 

 kanske stammer, hvoraf nogle er overveiende stationære, medens 

 andre i større eller mindre udstrækning vedbliver at trække væk en tid 

 af aaret. Men i alle tilfælde vil disse stammer være ganske godt isoleret. 

 De i Sydafrika fedte fugle vil i de fleste tilfælde være forplantningsdygtige 

 paa en tid, da deres nordlige stammefrænder er sterile, og omvendt. 



Enkelte palaearktiske fugle kan vistnok hække i Sydafrika ogsaa under 

 den europæiske vaar, men disse er i saa absolut mindretal, at nogen 

 krydsning vil ikke kunne finde sted i større udstrækning. 



Som følge af dette maa der paa grund af naturforholdenes forskjellig- 

 hed i tidens løb dannes egne s\'dafrikanske underarter og 

 arter. 



Jeg mener altsaa, at man selv paa grundlag af det foreliggende spar- 

 somme materiale har ret til at slutte, at de ovennævnte 8 stationære arter 

 fra først af tilhører den palaearktiske fauna, og at de har gjennemgaaet 

 følgende stadier: 



Fuldstændige trækfugle —¥ delvise trækfugle — ^ statio- 

 nære sydafrikanske arter. 



\'i har jo her en jevn overgang fra de delvise trækfugle, idet flere af 

 de 8 arter ikke er absolut stationære, men i større eller mindre ud- 

 strækning ogsaa kan deltage i trækket. 



Nogle af disse arter er helt identiske med de europæiske, medens 

 andre afviger mere eller mindre. En af dem, 67;7.v flaninica, 



