HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



enerkrat, som i forsænkninger er opblandet med dvergbirk og graavidjer. 

 Paa den terre bund mellem buskene er der en vegetation av græs med 

 traadsmale blade, nemlig smylebunken og faaresvingelen, videre af de her 

 lidet fremtrædende skud af blaabær og tyttebær samt krækling og endelig 

 af de samme graahvide lavarter som i de furuskoge vi netop forlod. 

 Kun er de sidste her i birkeskogen langt mindre fremtrædende end i 

 furuskogen. 



Snart staar vi oppe paa skraaningen mod en stor bæk, Langbækken, 

 som danner det største tilløb til elven Kakella. Den danner den østlige 

 grænse for Fadfjeldet, det store fjeldparti, vi nu ser foran os. Paa dettes 

 nederste jevne skraaning, der oventil afskjæres af et plataa, ligger 7 

 sætre, Fadfjeldsætrene, omgivet af store, grønne sætervange. 



Deres nærmeste omgivelser er træbare. Men paa begge sider strækker 

 yderst aabne birkelier sig opover, et stykke forbi sætrene, til omtrent 

 1025 meters høide. Hele Fadfjeldets nedre skraaning helt op til plataa- 

 randen viser baade mellem de spredte birke og paa det store træbare 

 parti en mørk, brunlig grøn farvetone. Vi studser og gjætter et øieblik 

 paa, at det er en vidstrakt lyngmark, som ligger foran os. Men denne 

 tanke forlader os lige hurtig, som den kom. Den mørke farve skyldes 

 naturligvis det samme tætte enerkrat, som dækker bunden i den store birkeli 

 under Volen, den paa hvis skraaning mod Langbækken vi nu befinder os. 

 Enkelte lysegrønne striber strækker sig nedover den mørke skraaning. 

 Det er fugtig græsbunden mark, knyttet til smaa vandsig, som taber sig i 

 det nederste, mere slettelignende parti. 



Langt inde paa det ovenfor liggende plataa ligger den 1500 m. høie 

 top af Fadfjeldet. Til beskrivelsen af denne skal vi senere komme tilbage. 



I syd for sætrene og ikke langt fjernet fra dem sees paa begge sider 

 af Kakella endel store hauge, bevokset med tæt birkeskog. Det er Svart- 

 haugene, en stor moræne, som ligger tvers over Kakellas dal med en trang, 

 over 100 meter dyb gjennemskjæring for elven. 



Paa den anden side af nysnævnte dal ser vi nærmest os Haanæskletten. 

 Den har skogklædte sider. Den virker tiltrods for sin ringe høide, 1246 

 meter, alligevel noksaa imponerende paa grund af sin isolerede beliggenhed. 

 Længere oppe sees paa samme dalside og lidt i baggrunden først den 

 lidet iøinefaldende Grønhø og derpaa det mægtigste af traktens fjelde, 

 Storhø, 1630 m. høit, med dets dype dalkløft Glupen. 



Gaar man op paa det plataa, der som før nævnt afskjærer Fadfjeldets 

 nedre skraaning, ser man indover en vid fjeldslette. Staar vi oven- 

 for sætrene med ryggen vendt mod disse, ser vi, at sletten tilvenstre 

 temmelig hurtig skraaner ned mod Kakeldalen. Tilhøire derimod strækker 



