1914- ^^O- 7- STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 5 



den sig langt indover, i øst begrænset av Volen og i nord af en kort 

 øst — vestløbende, lav fjeldryg, der skiller sletten fra Enunddalen. 



Mellem denne fjeldr3'gs østligste punkt, Lille Kneppe, og Bjørnhø paa 

 Volen fører et omtrent 1080 meter heit pas over til nysnævnte dal. 

 Mellem dens vestligste punkt, Store Kneppe og Stygho, fører et andet og 

 høiereliggende pas ^ over til samme dal. 



Efter disse iagttagelser kan vi ofre det parti, som ligger ret imod os, 

 hele vor opmerksomhed. Det er ganske eiendommeligt. Sletten, der 

 ogsaa her strækker sig et godt stykke indover, begrænses paa denne kant 

 af en halvcirkelformet fjeldryg, med den konkave side vendt mod øst og 

 mod os. Dens nordøstlige del, tilhøire for os, kaldes Grønringen, mens 

 størsteparten af fjeldryggen tilhører Fadfjeldet, hvis høieste del som for 

 nævnt hæver sig til 1500 m. Dens vestlige del skraaner med flere af- 

 br^-delser ned mod sletten og ender 3'derst, foran os til venstre, i en liden 

 fjeldknat, som kaldes Børsten. Den del af sletten, som er omgivet af 

 denne halvcirkelformige fjeldryg med dens jevnt skraanende sider, kaldes 

 Fadet, og det er efter denne dannelse, at hele tjeldpartiet har faaet 

 sit navn -, 



Før vi gaar over til nærmere at betragte vegetationen, skal vi i store 

 træk se lidt paa den fra vort nuværende standpunkt. 



Ved vor stigen op paa plataaet sagde vi skogen farvel. Den ser vi 

 nu bag os paa \'olens og Haanæsklettens sider og paa hele det ned mod 

 Foldalen langsomt skraanende parti paa begge sider af Kakella. Paa øst- 

 siden af denne, yderst mod dalen, sees Kakelkletten med mørke furuklædte 

 sider og l^'s birkeklædt top. 



Naar skogbeltet undtages, er det en graahvid eller gulgraa farvetone, 

 som for størstedelen præger det landskab, der omgiver os, Haanæskletten, 

 Volen med dens 5 smaa toppe, den lave fjeldr^'g i nord med Store og 

 Lille Kneppe, hele Grønringens ryg og sydlige skraaning og den del af 

 Fadfjeldets sydlige skraaning, som vi fra denne kant kan se, og endelig 

 den vidstrakte fjeldslette. Det er rensdyrlaven i dens 3 arter, Alcctoria 

 ochrolcuca og de gulhvide Cetraria tv, C. nivalis og cnaillata, især den første, 

 sammen med lav, oftest krybende dvergbirk, som frembringer denne farve. 



Saa ensartet, som det hele ved første øiekast kan synes, er det dog 

 ikke. Gaar vi over sletten, vil vi finde, at den ikke er saa jevn. Den 

 har talrige lave forsænkninger, som skjuler krat og smaa myrer. Men 

 naar det hele paa afstand virkede saa ensartet, kom det af, at det kun var 



' Ysterskaret eller Osterdalsskaret. 



2 Enkelte kalder selve fjeldryggen for Fadet. Den skulde da have faaet sit navn efter 

 ligheden med et hvælvet fad, seet fra vest. Den forste antagelse er vel den rette. 



