6 HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



de lidt ophøiede partier af sletten, vi saa. Og disse, som for den største 

 del er de raadende, er det, som paa gruset eller smaastenet underlag er 

 beklædt med det nævnte lavdække. Ser vi ned paa sletten ovenfra, da 

 undgaar ikke de paa anden maade'vegetationsklædte steder vor opmerksom- 

 hed, men bringer ved sine forskjellige farvenuancer afveksling i det ellers 

 ensformige landskab. Vi vil imidlertid opsætte vor vandring endnu en 

 stund, selv om vort første indtryk af sletten ikke blir det helt rigtige. 

 Der er nemlig eiendommeligheder ved den imod os liggende halvcirkel- 

 formige fjeldryg, som ikke har undgaaet eller idethele kunde undgaa vor 

 opmerksomhed. Tilhøire for os ser vi den i hele sin bredde brat afskaaret 

 af en stor halvcirkelformig bue, der i midten efter hele sin længde er 

 graagrøn, mens den paa begge sider efter hele sin længde er rødlig. Den 

 slutter sig ringformet omkring et stort lavklædt parti med mindre skraaning 

 end ringens. Dette parti gaar omsider umerkelig over i fjeldsletten. Det 

 er efter den nævnte eiendommelige dannelse, at den nordøstlige del af fjeld- 

 ryggen har faaet navnet Grønringen. Selve fjeldet bagenfor den kolossale 

 ring sænker sig med lavklædte sider ned mod det store vidjekrat i Fadet, 

 kun i den nedre del oplivet af fugtigere rødliggrønne baand, som slynger 

 sig ned mod det nævnte krat. 



Ser vi paa fjeldryggens andet og yderste endepunkt Børsten, ser 

 vi det samme fænomen som i Grønringen, omend i mindre maalestok og 

 uden saa udpræget form. Det ellers lavklædte fjeld har ogsaa her en 

 lignende brat skraaning som Grønringen med den samme farve som denne. 

 Flere steder paa sletten ser vi ganske lave rygge, som kun hæver sig 

 nogle faa meter over det almindelige nivaa. De løber i nordsydlig retning 

 og falder jevnt mod vest med lavklædte sider, men har mod øst den samme 

 bratte skraaning og den samme farve, som østsiderne af fjeldryggens ende- 

 punkter. Og bagenfor disse ganske lave rygge, paa selve Fadfjeldet, ser 

 vi næsten hele den store østlige skraaning have den samme farve. 



Vi bestemmer os for en bestigning af Fadfjeldet, der med sine grønne 

 sider ser tillokkende ud. Under vor vandring indover mod foden af den 

 skraanende fjeldside har vi rigelig anledning til at undersøge endel af de 

 bratte, ligesom afskaarne partier. Paa grænsen mellem disse og det lav- 

 klædte fjeld bagenfor, en grænse, som paa afstand viser sig som en smal, 

 mørk kant oventil paa hver skraaning, er der næsten altid en bevoksning 

 af ener eller dvergbirk eller begge dele. Vi ser nu, at den rødlige farve 

 øverst og nederst paa hver skraaning skyldes Jniicns trifidus, og den 

 graagrønne farve i midten Nardus stricta, hvis stive, traadsmale blade staar 

 op som tætte børster. Den del av skraaningen, hvor Nardus er raadende, 

 er gjerne lidt indsænket og er det fugtigste parti. Begge slags bevoksninger 



