8 HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



denne af en rødlig. Det er friske sneleier, hvor sneen ligger til langt ud 

 i juli. Den rødlige ring yderst er vor velkjendte Jiincns-ù-ifidns-vegeta.tion, 

 den grønlige den førnævnte aabne vegetation. 



Sneleiets sorte jord viser ofte pol3'gonstruktur (pi. IV, fig. 2), og rundt 

 omkring er marken tuet. Det S3'nes her, som om tuemarken kan opstaa 

 paa grundlag af polygonmarken saaledes, at tuerne er ældre polygoner, 

 som er gledet et lidet stykke nedover skraaningen og derved høinet. 



Tuerne er nemlig ganske lave og flade i nærheden af de nuværende 

 polygoner, men bliver høiere og mere afrundet i toppen i større afstand 

 fra dem. De er oftest aflange med længdeaksen parallel skraaningen. 

 Disse tuer vedbliver sikkert længe at vokse i høide, dog neppe direkte. 

 Men smeltevandet og regnvandet graver sig ned i fordybningerne mellem 

 dem, de oprindelige revner paa den tidligere polygonmark. At dette maa 

 være rigtig, kan sees derav, at de ofte i lange rækker paa skraaningen 

 liggende tuer er skilt ad ved dybere indskjæringer mellem rækkerne end 

 mellem de enkelte tuer i hver række. — Om denne slags tuedannelse er 

 den almindelige paa disse skraaninger, ved jeg ikke; men at den opblødte 

 jords glidning spiller en rolle for tuernes form, er sikkert. 



Jordglidning, solifluktion, er nemlig et almindeligt fænomen paa de 

 bratte sneleier og græsklædte skraaninger. Man kan tvers over skraa- 

 ningerne se lange volde, som bestaar af 3 — 4 rader af tæt sammen- 

 trængte tuer. 



Denne jordglidning maa vel for de græsklædte skraaningers vedkommende 

 være foregaaet, før de blev dækket af vegetation, mens de endnu var 

 friske sneleier. Jeg skulde være tilbøielig til at tro, at ogsaa tuerne blev 

 færdigdannet paa et tidligt tidspunkt, mens de endnu kun var dækket af 

 den førnævnte aabne vegetation. De har nemlig den samme størrelse og 

 form paa denne slags lokaliteter som paa de græsklædte partier af skraa- 

 ningerne. Og desuden er paa de sidstnævnte steder fordybningerne 

 mellem tuerne, hvor smeltevandet har afløb, helt vegetationsdækket. 



Denne tuemark er overordentlig udbredt baade paa de lavereliggende 

 græsklædte skraaninger og paa størsteparten af Fadfjeldets østside. Gaar 

 man inde i Fadet en eftermiddag, naar sollyset ovenfra paa skraa falder 

 nedover den østlige fjeldside, ser man ovenfor, paa den græsklædte mark 

 tusinder og atter tusinder av tuer, der snart ser ud, som om de er dækket 

 med brunlig, snart med grønlig fløiel, alt eftersom de er bevokset med 

 Juncus trifidus eller med Nardns stricta. 



Vi skal nu ikke længere opholde os ved disse ældre og yngre sne- 

 leier, hvis vegetation vi skal gaa nærmere ind paa i et specielt afsnit. 



