1914- ^<0. 7- STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 1 7 



I hele trakten findes der som for nævnt bet3-delige mængder af los- 

 materiale. Dette danner ogsaa for en stor del underlaget i birkelierne. 

 Skogbunden i disse er derfor som regel ter. En anden aarsag hertil 

 er, at fjeldene ikke er saa hoie, at de naar op i sneregionen. Af de tjelde, 

 som paa sine skraaninger bærer de nævnte birkeskoge. har kun Fadtjeldet 

 snefonner, som ligger til langt ud paa sommeren, enkelte til omkring midten 

 af august. Men paa grund af dette fjelds eiendommelige bvgning kommer 

 smeltevandet herfra neppe de smaa skogklædte partier, som findes paa dets 

 nedre skraaning, tilgode. 



Det for vandet let gjennemtrængelige underlag g^jor, at bunden i birke- 

 lierne oftest er dækket af en tørbundsvegetation (pi. I fig. il, der mange 

 gange, ialfald fysiognomisk, minder om de nedenfor liggende furuskoges (se 

 tab. I rubr. 5, som viser bundvegetationen i birkeli et stykke ovenfor furu- 

 skogens grænse. Her er saaledes rensdyrlaven i sine 3 arter næsten lige- 

 saa hyppig som i enkelte af de i samme tabel behandlede furuskoge). 



En eiendommelighed ved de fleste af egnens birkelier er deres kratbund 

 af ener, Jiinipenis communis. Hvor skogen var aaben, var krattene saa 

 tætte, at de gav hele bunden farve. 



Resultatet af undersøgelsen af birkeliernes bundvegetation er fremstillet 

 i tab. II. Der er i forskjellige høider undersøgt 8 lokaliteter, svarende til 

 tabellens 8 rubriker. De 6 første lokaliteter er tørre, de 2 sidste friske. 

 Jeg skal i korthed nævne lidt om hver enkelt lokalitet. 



iste lokalitet, der var beliggende i Svarthaugene, havde sydlig eks- 

 position. Den laa i omtrent 900 meters hoide og var heldende med under- 

 lag af morænemateriale. Enkelte furuer var iblandet birkeskogen. Bunden 

 var fysiognomisk præget af rensd^-rlav i dens 3 arter; men omkring træerne 

 var bunden grøn af Empetriim, Vaccinium vitis idaea og Myrtillus samt af 

 Aira flcxuosa, for en mindre del ogsaa af Calluua vulgaris. Stereocaidon 

 paschole var her h3'ppigere, end den pleiede at være i birkelierne. Der 

 var ikke enerkrat i bunden. Denne lokalitet havde bare 10 karplanter, men 

 hele 21 kryptogamer. 



2den lokalitet laa ogsaa i Svarthaugene, et stykke ovenfor iste og i 

 omtrent 950 meters høide. Den havde sydøstlig eksposition og sterk held- 

 ning. Skogen var noksaa tæt, men bunden var alligevel rigt bevokset med 

 enerkrat. 



Vi ser her en mere udpræget birkeskogbund med flere karplanter, 

 med Trientalis og Lnzitla pilosa, med Pedicularis lapponica og Solidago, 

 med Mclampynim silvaticum og Limiaea. Artsantallet er for karplanternes 

 vedkommende steget til 14, men for kryptogamernes aftaget til 14. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1914. No. 7. 2 



