1914- ^O- 7- STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 23 



Krattene. 



I indledningen og senere under omtalen af birkeskogens vegetation er 

 nævnt den usædvanlig rige udvikling av enerkrat i birkelierne. Hvor 

 skogen var fjernet, saaledes som paa Fadfjeldets nedre skraaning, stod dette 

 krat igjen og gav hele denne del af landskabet en mørk brungrøn farvetone. 

 Undersøger man disse krat paa nærmere hold, vil man finde, at de ikke 

 er saa ensartede, som de ved første øiekast giver indtryk af. Dvergbirken 

 er tilstede i stort individantal og kan ogsaa stundom være eneraadende. 

 Dens udbredelse er særlig knyttet til smaa forheininger, som den omgiver 

 i tæt bestand. Den øverste del af forhøiningerne, som stikker op fra dette 

 dvergbirkkrat, er dækket af en vegetation, som ligner den tilgrænsende 

 graa lavhedes med rensdyrlav og de lyse Cetraria er, samt den gulgrønne 

 Alectoria ochroleuca, krækling og ganske lav dvergbirk. 



Dvergbirken er som nævnt ogsaa indblandet i enerkrattene. Men i 

 disse er eneren altid størst og den raadende i fj'siognomisk henseende. 

 I forsænkninger er enerkrattene isprængt med graavidjer, især Salix lap- 

 ponum (pi. II, fig. i). 



Disse krat breder sig over hele Fadfjeldets nedre skraaning, kun nu 

 og da afbrudt af fugtige græsbundne partier, der paa afstand tegner sig 

 som småle 13'segrønne baand. 



Paa den øvre del af skraaningen tiltager dvergbirken og graavidjerne; 

 men det er fremdeles eneren, som bestemmer det fysiognomiske præg. 

 Først naar man er kommet et stykke ovenfor randen af det plataa, som 

 afskjærer den omhandlede skraaning, er dvergbirken blevet herre og mester, 

 mens eneren er indskrænket til forsænkninger i terrænget. 



Før jeg gaar over til at omtale vidjekrattene ovenfor, skal vi se 

 nærmere paa de undersøgte lokaliteter fra det nævnte kratomraade. Da 

 den til prøvernes udtagning anvendte ramme med fladeindhold Vio rn-" ^i" 

 for liden til undersøgelse af buskenes hyppighedsgrad, brugtes hertil et 

 apparat, med hvilket jeg kunde udtage prøver paa 10 m.-s størrelse. Da 

 der ikke kunde skaffes noget bedre, anvendte jeg en stærk hyssing, som 

 var fæstet til 2 tilspidsede kjeppe. Den ene blev fæstet i jorden, den 

 anden holdtes, idet hyssingen strammedes, i haanden og beskrev med 

 1,784 m. hyssing som radius en cirkel med førnævnte fladeindhold (smign. 

 C. Raunkiær: Measuring-apparatus for Statistical Investigations of Plant- 

 formations, Bot. tidsskr. Bd. 33). 



Paa denne maade udtoges fra hver lokalitet 25 prøver. De fundne 

 hyppighedstal er multipliceret med 2. De angir altsaa nu hyppighedsgraden 

 i 50 prøver af nævnte størrelse. De kan da lettere sammenlignes med 



