36 



HANNA RESVOLL-HOLMSEN. 



M.-N. Kl. 



Lavheden og fjeldmarken. 



Det mest udbredte plantesamfund ovenfor skoggrænsen var uden tvivl 

 lavheden. Stod man en sollys dag oppe paa en af fjeldtoppene, saa man 

 i vid omkreds, paa begge sider af Foldalen, afrundede fjelde side om side 

 og bagenfor hverandre, hævende sig med sit graahvide dække over det 

 grønne skogbelte. Kun paa de høieste fjelde var farven en anden. 



Hvad de lavere fjelde angaar, da var ikke alene fjeldsiderne beklædt 

 med det graa lavdække; men dette strakte sig oftest helt op over selve 

 toppene om end her lidt tyndere og mere aabent paa de for vinden mest 

 udsatte steder (pi. I, fig. 2). Paa høiere fjelde blev det altid aabent op imod 

 toppene, saa det af grus og smaasten bestaaende underlag, eller den sorte 

 af nysne ofte fugtige jord kom tilsyne mellem lavdækkets enkelte planter 

 eller grupper af dem. Tiltrods for, at laverne ved statistiske undersøgelser 

 viser sig at have omtrent den samme hyppighedsgrad og artssammensætning 

 som i lavheden nedenfor, kan formationen her ikke længere betegnes som 

 lavhede, men som fjeldmark (se Warming: Om Grønlands vegetation, s. 68). 

 Laverne har nemlig ikke den frodige udvikling som før; de er overalt 

 tilstede, men er ganske smaa og danner ikke noget sammenhængende 

 dække. Rensdyrlavens største og mest iøinefaldende art, Cladonia alpestris, 

 er saagodtsom forsvunden. Men i sammenhæng med lavernes reduktion 

 staar den større artsrigdom af karplanter. De hyppigst optrædende af disse 

 er ogsaa som oftest andre arter end lavhedens. 



Vi skal se lidt nærmere paa de undersøgte lokaliteter (tab. V). De 

 ligger alle ovenfor trægrænsen. 



De 2 første (rubr. i og 2) er fra det store fjeldplataa, som afskjærer 

 FadÇeldets nedre skraaning. De laa i henholdsvis ca. i 050 og i 060 meters 

 høide, men med langt mellemrum. Paa begge steder var Betula nana 



