1914- No. 7. STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 37 



sterkt fremtrædende. Her saavelsom paa de 2 følgende lokaliteter (rubr. 

 3 og 4) har den af karplanterne den største hyppighedsgrad. I saa smaa 

 holder som her havde den ikke nedliggende grene saaledes som paa de 

 høiere beliggende lokaliteter. Det fysiognomiske præg skyldtes, foruden 

 Betula nana, Cladonia alpestris, Cetraria /n'va/is samt Alcctoria ochrolenca. 



3die lokalitet (rubr. 3) er fra Volen, fra plataaet mellem Kampen og 

 og en mindre top. Den laa i i 170 meters høide og var fysiognomisk 

 præget af de samme planter som de 2 foregaaende lokaliteter. Her var 

 Betula )iana nedliggende, dog ikke altid i grenenes hele længde. Disse 

 kunde være skraatliggende med en største afstand fra marken af ca. 10 cm. 

 I forsænkninger blev den opret og vokste her gjerne sammen med Salix 

 glauca og lapponmn. 



4de lokalitet (rubr. 4) er fra toppen af Haanæskletten, i i 240 meters 

 høide og kun 5 meter lavere end dennes heieste punkt. Mens de tidligere 

 omtalte lokaliteter var fra jevn mark, var denne temmelig sterkt heldende 

 med nordlig eksposition. Den afveg ogsaa fra de øvrige derved, at den 

 var stenet. Fra stenene stammer de i tabellen anførte laver Alectoria 

 jubata, Gyrophora proboscidea og Umbilicaria pustiilata. Som følge af hoiden 

 er rensdyrlaven aftaget, særlig Cladonia alpestris og rangiferina. 



Alle disse 4 lokaliteter er valgt fra egnens typiske lavhede. De var 

 alle fysiognomisk præget af Clado)iia alpestris, Cetraria nivalis, Alectoria 

 ochrolenca og Betula nana. Sterkt fremtrædende var ogsaa Cladonia 

 silvatica. 



Det kan være interessant at sammenligne denne lavhede med den af 

 Hult undersøgte fra Enares alpine region'. 



De afviger fra hinanden især ved følgende: I den her omhandlede 

 lavhede er af karplanterne Betula nana absolut dominerende med en 

 gjennemsnitlig hyppighedsgrad af 44, mens Empetrum kun har en gjennem- 

 snitlig hyppighedsgrad af 11. 



Paa den av Hult beskrevne lavhede er forholdet omvendt. Her er 

 det Enipetru))!, som er den dominerende karplante, mens Betula nana 

 kun forekommer »zerstreut«. 



Videre forekommer paa den førstnævnte Cladonia silvatica med en 

 gjennemsnitlig hyppighedsgrad af hele 46 og er altsaa i virkeligheden den 

 hyppigste af rensd3-rlavens 3 arter tiltrods for, at Cladonia alpestris er den 

 overlegne i fysiognomisk henseende. Paa den af Hult beskrevne lavhede 

 forekommer Cladoina silvatica slet ikke. Der findes mange mindre uover- 

 ensstemmelser; men jeg skal indskrænke mig til at anføre disse 2 væsentlige. 



^ Medd. af Soc. pro Fauna et Flora Fennica. H. 14. Helsingfors iJ 



